ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/14174/19
Провадження № 22-ц/4820/211/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Шевчук Ю.Г.,
 
учасники справи: представник апелянта Науменко І.В.,
 
представник відповідача Козій Т.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2019 року (суддя Приступа Д.І.) за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про зняття арешту, 
в с т а н о в и в :
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Другого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про зняття арешту з майна.
Позов мотивовано тим, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.12.2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/8711/73/14317 від 11.07.2007 року у розмірі 12 320,73 доларів США, а також судові витрати у сумі 981,60 грн.. На виконання вказаного заочного рішення видано виконавчий лист, який був пред`явлений стягувачем до виконання. 01 квітня 2010 року Другим відділом ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області було відкрито виконавче провадження №18560605.
В межах виконавчого провадження державним виконавцем 21 травня 2010 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 25 травня 2011 року державним виконавцем Другого відділу ДВС м. Хмельницького винесено постанову про повернення виконавчого документа без виконання, оскільки у боржника відсутнє майно на яке може бути звернено стягнення і здійснені державним виконавцем відповідно до закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повторно виконавчий лист на виконання до відділу державної виконавчої служби стягувачем не подавався.
24 липня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний банк» було укладено договір про відступлення права вимоги №114/43, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №014/8711/73/14317 від 11.07.2007 року перейшло до ПАТ «Комерційний індустріальний банк». 
Крім того, 24.07.2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» було укладено договір про відступлення права вимоги №114/43–УФК, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №014/8711/73/14317 від 11.07.2007 року перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія».
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.10.2017 року замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником ТОВ «Українська факторингова компанія» з виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03.12.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № договором №014/8711/73/14317 від 11.07.2007 року у розмірі 12320,73 доларів США, а також судові витрати у сумі 981,60 грн.
ТОВ «Українська факторингова компанія» зверталась до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, однак постановою Хмельницького апеляційного суду Хмельницької області від 20.02.2019 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 10.09.2018 року скасовано, заяву стягувача про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання залишено без задоволення.
Позивач вважає, що накладений на все його майно арешт, втратив свою суть у зв`язку з тим, що виконавчий документ не може бути пред`явлений до виконання, оскільки закінчився строк для повторного пред`явлення виконавчого документа.
Також вказував, що він звертався до відповідача щодо скасування арешту на майно, однак йому було відмовлено, разом з тим, роз`яснено його право на вирішення питання в судовому порядку. 
Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив зняти арешт з усього його нерухомого майна, який накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.05.2010 року в межах виконавчого провадження №18560605. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем подано позов до неналежного відповідача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків викладених у рішенні суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції пославшись на те, що саме стягувач є належним відповідачем у справі не врахував, що ТОВ «Українська факторингова компанія» не може бути відповідачем по справі, оскільки не являється особою, в інтересах якої накладено арешт після того як постановою Хмельницького апеляційного суду від 20.02.2019 року заяву товариства про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання залишено без задоволення. 
Апелянт вважає, що саме Другий відділ ДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області порушує його права та інтереси, що полягає у незнятті арешту з майна. 
Також вказував на порушення норм процесуального права яке пов`язане з тим, що він не отримував відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим був позбавлений можливості спростувати наведені у ньому обставини. Разом з тим, вважає, що суд не виконав обов`язок покладений на нього ст.51 ЦПК України, а саме: не відклав судове засідання та не роз`яснив позивачу наслідків незалучення належного відповідача по справі.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав:
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Судом встановлено, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.12.2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/8711/73/14317 від 11.07.2007 року у розмірі 12320,73 доларів США та судові витрати у розмірі 981,60 грн. 
На виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист, який був пред`явлений стягувачем до виконання.
Постановою державного виконавця Другого відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 01.04.2010 року відкрито виконавче провадження №18560605.
Під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем було винесено постанову від 21.05.2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно власником якого є ОСОБА_1 
25 травня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження»), оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними. 
24 липня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний банк» було укладено договір про відступлення права вимоги №114/43, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №014/8711/73/14317 від 11.07.2007 року перейшло до ПАТ «Комерційний індустріальний банк». 
Крім того, 24.07.2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» було укладено договір про відступлення права вимоги №114/43–УФК, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №014/8711/73/14317 від 11.07.2007 року перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія».
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.10.2017 року замінено сторону виконавчого провадження, стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником ТОВ «Українська факторингова компанія» з виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03.12.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № договором №014/8711/73/14317 від 11.07.2007 року у розмірі 12320,73 доларів США, а також судові витрати у сумі 981,60 грн.
ТОВ «Українська факторингова компанія» зверталась до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, однак постановою Хмельницького апеляційного суду Хмельницької області від 20.02.2019 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 10.09.2018 року скасовано, заяву стягувача про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання залишено без задоволення.
Сторонами в цивільному процесі, відповідно до ст.48 ЦПК України, є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
За змістом указаної норми процесуального закону відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.
Аналогічні роз`яснення містяться у п.2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», в якому також зазначено, що у таких справах як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.
За таких обставин, правонаступник стягувача, ТОВ «Українська факторингова компанія», мало б бути залученою до участі по справі як співвідповідач. 
Відповідно до ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
З клопотанням щодо залучення до участі у справі ТОВ «Українська факторингова компанія» в якості співвідповідача, або заміною первісного відповідача належним відповідачем, позивач до суду першої інстанції не звертався. За заявою позивача, розгляд справи відбувався без його участі.
Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, співвідповідача, оскільки не має передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст.55 ЦПК України.
Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову є правильним.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не впливають на висновки суду щодо відмови у задоволенні позову та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч.2 ст.376 ЦПК України).
Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відмова у задоволенні позову з підстав подання позову до неналежного відповідача не перешкоджає позивачу звернутись із позовом до належного відповідача.
Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 лютого 2020 року.

Судді:                                                                         Т.О. Янчук

                                                                               А.В. Купельський

                                                                                О.І. Ярмолюк