У х в а л а
 
27 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/42309/17
 
провадження № 61-2964ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від  22  січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про стягнення майнової шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним вище позовом.
Свої вимоги мотивувала тим, що 17 червня 2017 року приблизно о 23 год. 00 хв. сталося залиття її квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності. У той же день мешканці вказаного будинку склали колективний акт з метою фіксації цієї події. 
19 червня 2017 року ОСОБА_3 звернулася з заявою до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з  обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва») з  поясненнями щодо обставин події та проханням встановити причину залиття. Представниками КП «Керуюча компанія з  обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» був складений акт, де зазначалося, що залиття квартири сталося внаслідок засмічення каналізаційного стояка у квартирі АДРЕСА_2 , що знаходиться поверхом вище. При цьому, в указаному акті зазначено, що в квартирі № 18 за зазначеною вище адресою сталося залиття, у результаті якого пошкоджені кухня (стеля, стіни), кімната (стіни), інша кімната (стеля, стіни), ванна (стеля), туалет (стеля), коридор (стеля, підлога). 
06 липня 2017 року повторно сталося залиття квартири ОСОБА_3 з вини власника квартири № 22 , що за вказаною вище адресою ОСОБА_1 . За даним фактом також складено акт та зазначено причину, а саме засмічення каналізаційного стояка у квартирі № 22 . В результаті вказаної події пошкоджені кухня (стеля), ванна (стеля), туалет (стеля). 
12 липня 2017 року КП «Керуюча компанія з  обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» надало ОСОБА_3 відповідь із зазначенням причин залиття. 
З метою встановлення розміру завданої шкоди ОСОБА_3 звернулася до товариства з обмеженою відповідальність «Агенство експертної оцінки України», яким 14 серпня 2017 року складено звіт з висновком щодо вартості відновлювального ремонту на суму 69 068 грн. 
ОСОБА_3 неодноразово зверталася до ОСОБА_1 з проханням відшкодувати завдані їй матеріальні збитки, однак ОСОБА_1 відмовилася 
У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_3 змушена була звернутися до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь майнову шкоду у розмірі 69 068 грн. та судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 25 683 грн 60 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від  22  січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року у частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму на відшкодування майнової шкоди у розмірі 25 683 грн 60 коп. скасовано, й ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму на відшкодування майнової шкоди у розмірі 4 237 грн 79 коп. Вирішено питання розподілу судового збору. В решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року залишено без змін. 
10 лютого 2020 року до Верховного Суду через прийом громадян Касаційного цивільного суду представником ОСОБА_1 -    ОСОБА_2 -  подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від  22  січня 2020 року, й ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 . 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Так у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.
Ціна позову у справі становить 69 068 грн, яка станом на 01 січня 2020  року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною. 
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), б) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
Проте, наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у справі не дають підстав для висновків про те, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені мотиви самі по собі не можуть бути підставою, що підпадає під дію підпунктів а), б) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, інших мотивувань касаційна скарга не містить. 
Вищевикладене свідчить про те, що посилання заявника на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, є необґрунтованими.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 - подав касаційну скаргу на  судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, статтями 175, 176 пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від  22  січня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про стягнення майнової шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                       О. М. Осіян

                                                                                                                         О. В. Білоконь

                                                                                                                          Н. Ю. Сакара