Номер провадження: 22-ц/813/4465/20 
Номер справи місцевого суду: 520/14054/13-ц
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Черевко П. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого - Черевка П.М.
Суддів                    -  Дрішлюка А.І., Драгомерецький М.М.,
за участю секретаря – Фабіжевської Т.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Крупки Олени Олександрівни на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 рудня 2018 року за заявою ПАТ «Дельта Банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,-
ВСТАНОВИВ:
18.12.2018 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з заявою, в якій просить поновити строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі № 520/14054/13-ц від 25.10.2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 рудня 2018 2018 року у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.                        
Вважаючи ухвалу суду незаконною представник ПАТ «Дельта Банк» - Крупка О.О. подала апеляційну скаргу. В скарзі ставиться питання про скасування ухвали та задоволення заяви ПАТ «Дельта Банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали..
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відмовляючи у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про поновлення строку для пред`явлення документа до виконання суд передчасно дійшов зазначеного висновку , виходячи з наступного.
06.02.2014 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі № 520/14054/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги задоволено повністю.
25.10.2018 року на виконання вказаного рішення суду видано виконавчі листи.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким, з 03.03.2015 р. по 02.06.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 р. № 71 «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким тимчасову адміністрацію в AT «Дельта Банк» запроваджено строком з 03.03.2015 р. по 02.09.2015 р. включно.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 р. № 181 «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким з 05.10.2015 р. по 04.10.2017 р. включно розпочато процедуру ліквідації AT «Дельта Банк» та призначено уповноваженою особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора AT «Дельта Банк».
У зв`язку із введенням в Банку тимчасової адміністрації, було скорочено штат працівників юридичного відділу, у тому числі й відповідального юрисконсульта, у ведені якого перебувала зазначена справа.
З моменту початку процедури ліквідації в AT «Дельта Банк» розпочато процес інвентаризації усіх активів банку.
В Єдиному державному реєстрі судових рішень було виявлено рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.02.2014 р., у зв`язку із чим на адресу суду було направлено запит щодо надання копії рішення суду та виконавчих листів.
Зазначені ПАТ «Дельта Банк» обставини пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання як початок у 2015 році ліквідації банку та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію банку, не доводять поважність причин пропуску строку, оскільки до прийняття рішення про ліквідацію заявник мав можливість пред`явити виконавчі листи до виконання.
Навіть з часу введення процедури ліквідації пройшло більше трьох років.
Таким чином, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують наявність підстав, що перешкоджали банку з часу набрання чинності судовим рішенням та до прийняття 02.10.2015 р. № 181 «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» пред`явити виконавчий лист у цивільній справі до виконання.
Проте колегія судів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.02.2014 року ПАТ «Дельта Банк» поштою направлено не було, копію зазначеного рішення заявником було отримано лише у жовтні 2018 року.
Чинне процесуальне законодавство не дає чіткої норми, яка б визначала поняття «поважна причина», її загальні ознаки, також відсутній перелік поважних причин чи певного кола обставин, які можна вважати підставою для поновлення пропущених процесуальних строків.
Оскільки перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, суддя відповідно до .89 ЦПК дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.
Отримання стягувачем виконавчого листа або судового наказу після закінчення строку для пред`явлення його до виконання є поважною причиною пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Під час вирішення питання про можливість поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, суд має враховувати, що відповідно до ч. 5 ст. 124 КУ судові рішення ухвалюються іменем країни є обов`язковими для виконання на всій території України. Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. З ст. 129 КУ, є обов`язковість рішень суду.
Відповідно до частини 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків, таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система .договірної держави допускала щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу не виконувалось на шкоду однієї із сторін і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні ст.6 Конвенції (рішення від 28.07.1999 р. в справі Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19.03.1997 р. в справі «Горнсбі проти Греції»).
Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому випадку порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і за її межами. Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (див. рішення від 19 квітня 1994р. у справі «Ван де Харк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands), серія А, №288, ст.20, п.61). Ступінь, в якому цей обов`язок вказувати причини застосовується, може варіюватися в залежності від характеру рішення. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), §58, рішення від 10 лютого 2010р., №4909/04) (див. також рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994р., серія A, №303-A, заява № 18390/91, п.29).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у випадку постановлення ухвали з порушенням процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Викладені обставини судом з`ясовано неповно, що є підставою, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, часткового задоволення апеляційної скарги та скасуванню ухвали суду першої інстанції з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Крупки Олени Олександрівни – задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 рудня 2018 року – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 21.02.2020 року.

Головуючий                                                        П.М. Черевко

Судді:                                                                А.І. Дрішлюк

                                                                       М.М. Драгомерецький