УХВАЛА

25 лютого 2020 року 
м. Київ

Справа №  905/1083/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.  С. - головуючого, Берднік І.  С., Сухового В.  Г.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» 
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27 грудня 2019  року (головуючий -Плахов О. В., судді - Геза Т. Д., Мартюхіна Н. О.) і рішення Господарського суду Донецької області від 01 жовтня 2019 року (суддя Зекунов Е. В.) у справі
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамресурс»,
про стягнення 77  095,00 грн,
ВСТАНОВИВ:
19 лютого 2020 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27 грудня 2019 року і рішення Господарського суду Донецької області від 01 жовтня 2019 року у справі №  905/1083/19, подана 24 січня 2020 року.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №  460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За наслідками перевірки матеріалів касаційної скарги Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі № 905/1083/19 зважаючи на таке. 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Аналогічні положення закріплено і в частині 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року, за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до статті 15 цього Кодексу суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Так, за змістом пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2)  справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року, у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову є стягнення 77  095,00 грн, що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн станом на 2020  рік), а тому у розумінні положень Господарського процесуального кодексу України ця справа є малозначною. 
Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» зазначає, що справа №  905/1083/19 не є малозначною, оскільки вона розглядалася за правилами загального позовного провадження.
Проте за змістом пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року, справи, на які поширюється дія цієї норми, є малозначними в силу властивостей притаманних їм, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначених справ до відповідної категорії. 
Оскільки у касаційній скарзі не наведено, а Суд з власної ініціативи не знайшов жодної з передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року,  підстав для перегляду постанови Східного апеляційного господарського суду від 27 грудня 2019 року і рішення Господарського суду Донецької області від 01  жовтня 2019 року у малозначній справі №  905/1083/19, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Суд зазначає, що у подібних правовідносинах заявникам слід враховувати, що Верховний Суд є судом права і використання ним оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, оскільки у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень і застосування Судом таких повноважень не може вважатися обмеженням доступу особи до процесу правосуддя з огляду на високий статус касаційного суду.
За таких обставин, керуючись статтями 2, 12, 15, 17, 163, 232, 234, 287, 293, 314 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діяла до 08  лютого 2020 року, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27 грудня 2019  року і рішення Господарського суду Донецької області від 01  жовтня 2019 року у справі №  905/1083/19. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              І.  С. Міщенко 

Судді                                                                                                           І.  С. Берднік                
                                                                                                                    В.  Г. Суховий