УХВАЛА

14 лютого 2020 року 
Київ
справа №140/403/19
адміністративне провадження №К/9901/3592/20
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду                 Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду                 від 19 червня 2019 року та на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 140/403/19 (857/7798/19) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- 

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду  з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових-рішень від 06 лютого 2019 року № 0002241302, № 0002251302, № 0002261302 на загальну суму 954837,81 грн винесених податковим органом за порушення позивачем вимог податкового законодавства у вигляді заниження податку на доходи фізичних осіб та військового збору, неподання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2015-2017 роки.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року (справа розглядалась за правилами загального позовного провадження), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року (повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року) у справі            № 140/403/19 (857/7798/19) адміністративний позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 06 лютого 2019 року № 0002241302, № 0002251302, № 0002261302.
Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції при винесені рішення  у справі зазначили, що формування висновків про порушення податкового законодавства без перевірки первинної документації платника податків є неприпустимим, оскільки такі висновки не можуть відповідати дійсним фактичним обставинам для визначення бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб.
Окрім того, було наголошено, що встановлення порушення за відсутності первинних документів та без з`ясування сутності господарської діяльності та факту здійснення такої діяльності у період, за який проводилася перевірка з урахуванням вищенаведених обставин, не є можливим.
31 січня 2020 року Головне управління ДПС у Волинській області (повторно) звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року та на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 140/403/19 (857/7798/19).
До матеріалів касаційної скарги додано платіжне доручення № 25 від 23 січня 2020 року в розмірі 19096,76 грн, сплачене Головним управлінням ДПС у Волинській області за подання касаційної скарги у справі № 140/403/19 (857/7798/19).
Відповідно до Реєстру оплат із Казначейства зарахування коштів відбулось 24 січня 2020 року.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені кодексом підстави для касаційного оскарження, а саме не наведено в чому саме полягає порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України відповідач, який діє як суб`єкт владних повноважень, однак, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на касаційне оскарження судового рішення, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно змісту касаційної скарги.
Скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни.
Отже, підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Таким чином, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Окрім того, щодо посилань скаржника на обставини відповідно яких, суд апеляційний інстанції необґрунтовано, не взяв до уваги наведений відповідачем доказ, Верховний Суд зазначає, що відповідно частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має право встановлювати або вважати доведеними обставинами, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти їх. 
Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів на підставі яких можливо встановити базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб
Отже, Верховний Суд приходить до висновку щодо необґрунтованості касаційної скарги Головного управління ДПС у Волинській області у справі № 140/403/19 (857/7798/19).
Крім того, з матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі № 140/403/19 (857/7798/19) є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06 лютого 2019 року № 0002241302, № 0002251302, № 0002261302 на загальну суму 954837,81грн.
Відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України до справ незначної складності також відносяться інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на час подання позову прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1921,00 грн.
Отже Верховний Суд приходить до висновку, щодо віднесення справи                            №  140/403/19 (857/7798/19) до незначної складності.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
  а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
    б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
    в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
    г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином, законодавець визначає випадки за наявності яких можливо переглянути справу в касаційній інстанції незначної складності.
Проте, касаційна скарга органу владних повноважень не містить посилань на будь-який пункт частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду и повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 332, 341 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року та на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 140/403/19 (857/7798/19) повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права   повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та  
оскарженню не підлягає.  

Суддя	 підпис	І.А. Васильєва