УХВАЛА

23 січня 2020 року 
Київ
справа №813/1713/16
адміністративне провадження №К/9901/1898/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року у справі №813/1713/16 за позовом ОСОБА_1 до Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Львівський окружний адміністративний суд постановою від 17 листопада 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року, позов задовольнив повністю:
- визнав протиправним та скасував наказ Самбірської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області від 26 квітня 2016 року №33-0;
- поновив ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізор-інспектора сектору адміністрування єдиного внеску відділу доходів і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області з 29 квітня 2016 року;
- стягнув із Самбірської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі  12398,01 грн.
Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року касаційну скаргу до Самбірської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року залишено без змін.
26 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, у якій просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання постанови від 18 листопада 2016 року за період з 18 листопада 2016 року по 26 грудня 2016 року у розмірі 4319, 64 грн.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року, заяву задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду по справі №813/1713/16 про поновлення позивачки на посаді головного державного ревізора-інспектора сектору адміністрування єдиного внеску відділу доходів і зборів фізичних осіб Самбірської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області за період з 18 листопада 2016 року по 23 грудня 2016 року включно в розмірі               4153,50 грн.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Посада публічної служби - головний державний ревізор-інспектор сектору адміністрування єдиного внеску відділу доходів і зборів фізичних осіб, не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до статті     50 Закону України «Про запобігання корупції».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 3, 333 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року у справі №813/1713/16 за позовом ОСОБА_1 до Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
В.М. Соколов
Л.О. Єресько 
 А.Г. Загороднюк ,
Судді Верховного Суду