ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/490/18                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Мєзєнцева Є.І.
                                                            Чаку Є.В.

При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування результатів конкурсу та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року за результатами розгляду звіту Міністерства юстиції України про виконання рішення суду не прийнято такий звіт та визнано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року по справі №826/490/18 - невиконаним.
Встановлено Міністерству юстиції України новий строк для подання суду звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року у справі №826/490/18 у строк до 12 грудня 2019 року.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати її з мотивів порушення судом норм процесуального права та ухвалити нову, якою визнати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року у справі №826/490/18 виконаним.
ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу МЮ України, в якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Міністерство), третя особа ОСОБА_2 (далі - третя особа, ОСОБА_2 ) в якому просив:
- скасувати (у частині, що стосується) результати конкурсу на посаду державного експерта експертної групи з правової обізнаності Директора з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності Міністерства юстиції України
- зобов`язати Міністерство юстиції України визначити ОСОБА_1 одним із переможців конкурсу на зайняття відповідної посади.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано (у частині, що стосується) результати конкурсу на посаду державного експерта експертної групи з правової обізнаності Директора з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності Міністерства юстиції України та зобов`язано Міністерство юстиції України переглянути результати конкурсу, оформленого протоколом № 16 від 06 грудня 2017 року, на посаду державного експерта експертної групи з правової обізнаності Директора з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності Міністерства юстиції України без врахування поділу на групи за загальним рейтингом та прийняти відповідне рішення. Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року №826/490/18 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва - без змін.
16 вересня 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва по справі №826/490/18 у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду видано виконавчі листи. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року позивачеві відмовлено у роз`ясненні рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року.
Разом з тим, судом було встановлено, що відповідачем станом на 17 жовтня 2019 року не виконано належним чином рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року, яке набрало законної сили.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року було встановлено судовий контроль за виконанням рішення суду від 16 серпня 2018 року по справі №826/490/18 та зобов`язано Міністерство юстиції України подати до суду звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року у справі №826/490/18 у строк до 19 листопада 2019 року.
На виконання вимог ухвали суду від 18 жовтня 2019 року представник відповідача надав звіт про виконання рішення, за результатами розгляду якого суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року по справі №826/490/18 не виконано.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року було встановлено Міністерству юстиції України новий строк для подання суду звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року у справі №826/490/18, призначено судове засідання для розгляду звіту на 12 грудня 2019 року та попереджено Міністерство юстиції України про застосування штрафу за невиконання вимог даної ухвали відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
За змістом статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З огляду на викладене, колегія суддів зауважує, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
З набранням чинності нової редакції КАС, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.
Таким чином, висновок відповідача щодо можливості встановлення судового контролю лише на стадії ухвалення рішення - є помилковим.
Крім того, позиція апелянта обґрунтована тим, що судом надано невірну оцінку та не прийнято до уваги аргументи Мін`юсту стосовно того, що на виконання судового рішення відповідачем було переглянуто результати конкурсу та прийнято відповідне рішення.
Так, 18 лютого 2019 року Конкурсною комісією для проведення конкурсу на зайняття посад фахівців з питань реформ Директорату з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності Міністерства юстиції України (далі - Комісія) на виконання рішення було переглянуто результати конкурсу, оформлені протоколом від 06 грудня 2017 року № 16, без урахування поділу на групи за загальним рейтингом.
Адміністратором на основі Зведеної відомості середніх балів за кожною окремою вимогою і балів за результатами тестування складено Загальний рейтинг кандидатів на зайняття вакантної посади державного експерта експертної групи з правової обізнаності Директорату з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності Міністерства юстиції України (далі - Посада).
На підставі Загального рейтингу кандидатів без поділу на групи переможцем конкурсу на Посаду визначено ОСОБА_3 із загальною сумою балів 13,4. Другим за результатами конкурсу визначено ОСОБА_1 , який набрав 12,4 балів.
Інформацію про рішення Комісії листом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2019 року № 1807/14.1.1-19 було надіслано Національному агентству України з питань державної служби та ОСОБА_1 листом від 25 лютого 2019 року № 1849/14.1.1/46-19.
Відповідно до статті 382 КАС України Міністерством юстиції України повідомлено суд, що рішення було виконано в повному обсязі.
Однак, за результатами розгляду звіту суд визнав рішення невиконаним, оскільки суд дійшов висновку, що самостійне віднесення відповідачем кандидата до однієї з груп, в якій формується окремий рейтинг, автоматично позбавило його права претендувати на другу аналогічну вакансію, адже такий розподіл суперечить Порядку проведення конкурсу, за яким переможцями є особи, що успішно пройшли усі етапи відбору та набрали найбільшу загальну кількість балів серед усіх учасників.
У зв`язку з наведеним, судом було зобов`язано відповідача переглянути результати конкурсу саме без врахування поділу на групи за загальним рейтингом та прийняти відповідне рішення.
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що Міністерством юстиції України виконано рішення суду відповідно до його резолютивної частини, адже відповідач визначив переможця конкурсу за результатами загального рейтингу без поділу на вакантні посади під номерами 217 та 219, за якими незважаючи на те, що результати груп були об`єднанні, позивач став другим.
Також слід зазначити, що ухвалою суду від 18 жовтня 2019 року позивачу відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення рішення, а тому незрозумілим залишається факт неналежного, на думку суду, виконання рішення Мін`юстом.
Разом з тим, рішення Комісії від 18 лютого 2019 року є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке відповідно до статті 5 КАС України може бути предметом окремого судового розгляду.
Як було зазначено вище, про існування вказаного рішення позивачу було відомо з березня 2019 внаслідок отримання листа Міністерства юстиції України від 25 лютого 2019 року № 1849/14.1.1/46-19. Однак, позивач не скористався своїм правом на оскарження рішення Комісії від 18 лютого 2019 року.
Враховуючи вищезазначене, твердження суду про невиконання Міністерством юстиції України рішення не відповідає дійсності, а незгода із звітом є втручанням у дискреційні повноваження центрального органу виконавчої влади.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки, покладені в основу ухвали суду першої інстанції, прийнятої з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню з ухваленням нового.
Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
В оскаржуваній ухвалі вказано, що  ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає. Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки відповідно до п.25 ч.1 статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 цього Кодексу. Отже, неприйняття звіту про виконання судового рішення є питанням судового контролю, а тому може бути оскаржено.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року у справі № 826/490/18 виконаним.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                    
Є.В. Чаку

Повний текст рішення виготовлено 04 лютого 2020 року.