Ухвала
Іменем України
 
30 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 690/436/17
провадження № 61-2025ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа - Головне управління Державної казначейської служби у Черкаській області, 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року у складі судді Аркатової К. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 09 січня 2020 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенка І. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, у якій просив суд скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.
 
В обґрунтування заяви представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_1 не отримував лист від 01 вересня 2017 року № 8088/07, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит; частина друга статті 52 Закону України «Про освіту» виключена у зв`язку із прийняттям Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року № 1556-VII, Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого повідомлено, що розподіл випускників, які навчалися за кошти державного бюджету України університетом не здійснювався, крім того вартість навчання відповідача становила 111 784,41 грн, а не 86 103,40 грн. Вважає, вищевказані обставини нововиявленими.
 
Враховуючи зазначене заявник вважав, що зазначена нововиявлена обставина є істотною для справи обставиною, що не була відома на час розгляду справи, і є підставою для перегляду судового рішення.
 
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09 січня 2020 року, у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відмовлено.
 
24 січня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2  звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від  09  січня 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
 
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.
 
Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
 
Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. 
 
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.  
 
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
 
При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.
 
Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у    справі.
 
Частиною четвертою статті 423 ЦПК України передбачено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
 
Скасування чи зміна нормативного акта, на якому ґрунтувалось судове рішення, може вважатися нововиявленою обставиною лише за умови, якщо в такому акті зазначено про надання йому зворотної сили.
 
Посилання заявника на те, що він не отримував від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листа від 01 вересня 2017 року № 8088/07, як на нововиявлену обставину, є безпідставними, оскільки зі змісту рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року вбачається, що такі обставини були встановлені судом під час розгляду справи. Крім того, у вказаному рішенні зазначено, що ОСОБА_1 подавав відзив на позовну заяву, в якому вказував на те, що зазначений лист він не отримував. Наведене свідчить про те, що наведені заявником обставини були йому відомі на час розгляду справи, а тому не можуть вважатися нововиявленими. 
 
Посилання заявника на те, що норма частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» виключена у зв`язку із прийняттям Закону України «Про вищу освіту» не може вважатися нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України. При цьому, такі зміни у законодавстві проведені у 2014 році, тобто до моменту вирішення спору по суті. 
 
Таким чином, суд першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року, дійшов правильного висновку про те, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами у розумінні вимог статті 423 ЦПК України.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи правильність висновків судів не      спростовують.
 
Таким чином, оскільки правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження. 
 
Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від06 лютого 2019 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Державної казначейської служби у Черкаській області про відшкодування майнової шкоди за касаційною скаргою представника ОСОБА_1  - ОСОБА_2  на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 січня 2020 року відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       Г. І. Усик