ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/11711/18                                                                    Головуючий у 1 інстанції: Вєкуа Н.Г.
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Суддів  За участю секретаря	Вівдиченко Т.Р. Мельничука В.П. Федотова І.В. Борейка Д.Е.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний Інститут міського господарства" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний Інститут міського господарства" про застосування заходів реагування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний Інститут міського господарства", в якому просив: 
- застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень Державного підприємства "Науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут міського господарства", розташованого за адресою: вулиця Митрополита Василя Липківського, буд. 35 в Солом`янському районі м. Києва до повного усунення порушень, зазначених в акті перевірки;
- обов`язок щодо забезпечення виконання судового рішення шляхом опечатування та відімкнення від джерел електроживлення покласти на Головне управління ДСНС України у м. Києві;
- контроль за виконанням судового рішення щодо усунення Відповідачем порушень вимог пожежної та техногенної безпеки та погодження термінів усунення порушень за письмовим зверненням суб`єкта господарювання, в тому числі право відтермінування зупинення експлуатації приміщень, покласти на Головне управління ДСНС України у м. Києві.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Застосовано заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень Державного підприємства "Науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут міського господарства" розташованого за адресою: вулиця Митрополита Василя Липківського, буд. 35 в Солом`янському районі м. Києва до повного усунення порушень, зазначених в акті перевірки. Обов`язок щодо забезпечення виконання судового рішення шляхом опечатування та відімкнення від джерел електроживлення покладено на Головне управління ДСНС України у м. Києві. Контроль за виконанням судового рішення щодо усунення Відповідачем порушень вимог пожежної та техногенної безпеки та погодження термінів усунення порушень за письмовим зверненням суб`єкта господарювання, в тому числі право відтермінування зупинення експлуатації приміщень, покладено на Головне управління ДСНС України у м. Києві 
Не погодившись з рішенням суду, відповідач    -    Державне підприємство "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний Інститут міського господарства" звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що існування реальної загрози життю і здоров`ю людей на території приміщень відповідача не було підтверджено належними та допустимими доказами, при цьому, заборона експлуатації певного об`єкту є крайнім заходом, який повинен застосовуватися у виключних випадках.
23 січня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача  - Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
28 січня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника відповідача - Фляшовського Вадима Анатолійовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Однак, доказів поважності причин неможливості забезпечення участі представника відповідача у судовому засіданні  до суду апеляційної інстанції  не надано, у зв`язку із чим, у задоволенні даного клопотання колегією суддів  відмовлено.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Управлінням з організації пожежно-профілактичної діяльності у державних установах ГУ ДСНС України у м. Києві проведено планову перевірку щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки - Державного підприємства "Науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут міського господарства", розташованого за адресою: вулиця Митрополита Василя Липківського, буд. 35 в Солом`янському районі м. Києва, за наслідками якої, складено відповідний Акт від №30 від 21.05.2018 року, в якому зафіксовано ряд порушень, виявлених під час здійснення перевірки.
Позивач, з метою застосування заходів реагування, звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №  877-V (далі - Закон №  877-V).
Відповідно до  частини 1 статті 1 вищевказаного Закону, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Заходами державного нагляду (контролю) - є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій. Спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.
В силу частини 1 статті 3 Закону № 877-V, державний нагляд (контроль) серед іншого здійснюється за принципами пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності.
Частиною 7 статті 7 Закону №877-V визначено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Статтею 47 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що державний нагляд (контроль) з питань цивільного захисту здійснюється за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах техногенної та пожежної безпеки, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, за діяльністю аварійно-рятувальних служб, а також у сфері промислової безпеки та гірничого нагляду, поводження з радіоактивними відходами відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відповідно до статті 64 Кодексу цивільного захисту України, центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення. До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять, зокрема, органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду.
Згідно Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого Указом Президента України від 16 січня 2013 року № 20/2013, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра оборони України.
В силу п. 6 вищевказаного Положення, ДСНС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, а також міжрегіональні (повноваження яких поширюються на кілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи (у разі їх створення).
Нормами пункту 3 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій передбачено, що до основних завдань ДСНС України віднесено здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, за діяльністю аварійно-рятувальних служб.
Відповідно до статті 66 Кодексу цивільного захисту України, центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.
Пунктом 12 частини 1 статті 67 Кодексу цивільного захисту України визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки віднесено звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
В силу частини 2 статті 68 Кодексу цивільного захисту України, у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом. 
Згідно пункту 1 частини 1 статті 70 Кодексу цивільного захисту України, підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами. Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.
Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві звернулася до суду з позовом про застосування заходів реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень Державного підприємства "Науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут міського господарства", на підставі Акту від 21 травня 2018 року №30, яким встановлено порушення відповідачем вимог пожежної безпеки (а.с. 23-32).
Вищезазначеним Актом №30, який складений за результатами проведення планової перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, встановлено 30 порушень Державним підприємством "Науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут міського господарства" правил та норм пожежної безпеки.
Апелянт зазначає, що порушення п. 2  розділу ІІ Правил пожежної безпеки України (далі - ППБУ) - керівником не призначено посадових осіб відповідальних за пожежну безпеку приміщень, а також, за утримання й експлуатацію засобів протипожежного захисту, на час проведення перевірки, було відсутнє, оскільки, наказом Директора Державного підприємства "Науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут міського господарства" від 31 липня 2017 року №15-ОД були призначені особи, відповідальні за стан охорони праці і пожежну безпеку на підприємстві (а.с. 84-85).
Відсутність порушення відповідачем  п. 3  розділу ІІ ППБУ - на об`єкті відповідним документом (наказом, інструкцією тощо) не встановлений протипожежний режим, підтверджується Наказом Директора ДП "Науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут міського господарства" «Про затвердження документації з питань пожежної безпеки» від 24 листопада 2015 року №7 (а.с. 86).
Згідно журналу реєстрації інструктажів з техніки безпеки, охорони праці та з питань пожежної безпеки, працівники Державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний Інститут міського господарства" вчасно проходили інструктаж з питань пожежної безпеки, що свідчить про відсутність порушень п. 15  розділу ІІ ППБУ - не проведено інструктажі з питань пожежної безпеки та п. 20  розділу ІІ ППБУ - допускаються до роботи особи, які не прошили навчання, протипожежного інструктажу і перевірки знань з питань пожежної безпеки (а.с. 141-147).
Щодо порушення п. 8  розділу ІІ ППБУ - приміщення не забезпечені в повній мірі відповідними знаками безпеки, відповідно ДСТУ ISO 6309:2007 «Протипожежний захист. Знаки безпеки. Форма та колір» (ISO 6309:1987, IDТ) та ГОСТ 12.4.026-76 «ССБТ. Цвета сигнальные и знаки безопасности», апелянт зазначає, що на території відповідача відсутні виробництва, місця та матеріали, які потребують встановлення знаків, передбачених вищезазначеними стандартами.
Апелянт вважає необґрунтованими посилання позивача в Акті перевірки на порушення правил пожежної безпеки в частині не розділення коридорів протипожежними перегородками з дверима 2-го типу, які самі зачиняються, на відстані не більше 60 м. одна від одної та від торців коридору в порушення п. п. 9.1.4. ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди», оскільки, у діючих Правилах пожежної безпеки України, а саме, у п. 4 розділу І та п. 2.23 розділу ІІІ, відсутнє закріплення вимог до дверей, перегородок та відстаней між ними.
Також, апелянт вказує, що, на час прийняття рішення судом першої інстанції, відповідачем були усунені наступні порушення: п. 4  розділу ІІ ППБУ - для кожного приміщення на видимих місцях не вивішені затверджені керівником об`єкта або уповноваженою ним посадовою особою інструкції про заходи пожежної безпеки; п. 7  розділу ІІ ППБУ - не всі приміщення на видимих місцях біля телефонів забезпечені табличками із зазначенням номера телефону для виклику пожежно-рятувальних підрозділів; п. 16  розділу ІІ ППБУ - посадові особи та працівники не пройшли навчання та перевірку знань з питань пожежної безпеки у порядку, встановленому Постановою  Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року N 444 "Про затвердження Порядку здійснення навчання населення діям у надзвичайних ситуаціях"; п. 2.2 розділу V ППБУ - на дверцятах пожежних шафок із зовнішнього боку після літерного індексу «ПК» не вказаний порядковий номер крана та номер телефону для виклику пожежно-рятувальних підрозділів.
Разом з тим, колегія суддів наголошує, що Державним підприємством "Науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут міського господарства" не надано доказів усунення наступних порушень Правил пожежної безпеки України: п. 2.4  розділу ІІІ ППБУ - клас вогнестійкості проходок електричних кабелів та інженерного обладнання будинків через огороджувальні конструкції з нормованою межею вогнестійкості або через протипожежні перешкоди влаштовано меншим, ніж нормована межа вогнестійкості цієї огороджувальної конструкції або протипожежної перешкоди; п. 2.23 розділу ІІІ ППБУ - не передбачені світлові розширення (кармани) або система димовидалення коридору 3-го поверху відповідно п.п. 8.3.3, 8.3.5. ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки і споруди», п. 10.2.4. ДБН В. 2.5-56:2014 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Системи протипожежного захисту»;  п. 2.31 розділ ІІІ ППБУ - коридор не забезпечено евакуаційним освітленням;  п. 2.23, п. 2.37 розділу III  ППБУ - у дверях, які відокремлюють евакуаційні сходові клітки будівлі від поверхових коридорів не застосовується загартоване або армоване скло, що не дає скалок при руйнуванні відповідно п. 9.2.9 Державних будівельних норм ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди»; п. 1.8 розділу IV ППБУ - допускається улаштування та експлуатація тимчасових електромереж; п. 1.12 розділу IV ППБУ - не надані акти проведення прихованих робіт на прокладання проводів (кабелів); п. 1.16 розділу IV ППБУ - електрощитки не в повному обсязі оснащені схемами підключення споживачів з пояснювальними написами; п. 1.17 розділу IV ППБУ - допускається встановлення електророзеток, вимикачів, та інших подібних апаратів на горючій основі без підкладання під них суцільного негорючого матеріалу, що виступає за габарити апарата не менше ніж на 0,01 метра; п.п. 1.1, 1.2 розділу V ППБУ - приміщення не дообладнані системою автоматичної пожежної сигналізації з виводом сигналу від контрольно-приймального приладу па пульт системи централізованого пожежного спостереження в порушення ДБН 8.2.5-56:2014 "Системи протипожежного захисту"; п.п. 1.1, 1.2 розділу V ППБУ  -  приміщення не обладнані системою оповіщування про пожежу та управління евакуюванням людей в порушення ДБН В.2.5.-56:2014 «Системи протипожежного захисту»; п. 1.2 розділ V ППБУ  - в приміщеннях не проведено технічне переоснащення системи пожежної сигналізації в порушення п. 5.2. ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту»; п. 1.2 розділу V ППБУ  - на об`єкті не забезпечено передавання сигналу на пульт цілодобового централізованого пожежного спостерігання від системи тривожних сповіщень про пожежу типу 1, в порушення п 7.1.2 таблиці А.1 додатку А ДБН 13.2.5-56:2014 ''Системи протипожежного захисту"; п. 1.2 розділу V ППБУ  - відсутній резервний запас пожежних сповіщувачів, який повинен становити не менше 10% від загальної кількості їх в СПС в порушення п. 7.2.22 ДБН В.2.5-56:2014 "Системи протипожежного захисту"; п. 1.4 розділу V ППБУ  - не проводяться роботи з експлуатаційної придатності систем протипожежного захисту (системи пожежної сигналізації, системи оповіщення про пожежу та управління евакуацією людей), організаціями, які мають відповідну ліцензію, згідно з Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 р. №852, в порушення Ж.24. ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту»; пп. 3 п. 2.2 розділ V ППБУ -  пожежні плоскоскладальні рукави у пожежних кран-комплектах не утримуються приєднаними до крана та ствола і не розгортаються та не згортаються наново (не рідше одного разу на шість місяців); пп. 9 п. 2.2 розділу V ППБУ -  не здійснено (не рідше одного разу на рік) технічне обслуговування пожежних кран-комплектів і перевірку їх на працездатність шляхом пуску води з реєстрацією результатів перевірки у спеціальному журналі обліку технічного обслуговування; п. 3.6 розділу V ППБУ - приміщення не в повній мірі забезпечені первинними засобами пожежогасіння (вогнегасниками); п. 3.18 розділу V ППБУ - вогнегасники, які експлуатуються, не мають облікові (інвентарні) номери за прийнятою на об`єкті системою нумерації.
Колегія суддів вважає, що вищезазначені порушення правил пожежної безпеки, які не усунені відповідачем, не є формальними та стосуються суттєвих недоліків у протипожежній системі, що, у свою чергу, унеможливлює, забезпечити безпеку працівників та відвідувачів, в разі виникнення пожежі чи іншої надзвичайної ситуації.
Чинне законодавство не містить визначення поняття порушення, яке створює загрозу життю та/або здоров`ю людей, вказане поняття є оціночним. Разом з тим, порушення відповідачем протипожежних норм у їх сукупності створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей, гарантованого рівня безпеки, оскільки, такі порушення впливають на забезпечення безпеки роботи підприємства у відповідності з вимогами протипожежних норм, техногенної безпеки та цивільного захисту; на своєчасність виявлення надзвичайної ситуації, пожежі чи аварії; самій ліквідації пожежі, аварії, надзвичайної ситуації та ліквідації її наслідків; евакуації людей та їх захисту від наслідків пожежі, аварії, надзвичайної ситуації індивідуальними засобами захисту органів дихання і шкіри, тощо.
Апелянт зазначає, що Державне підприємство "Науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут міського господарства" не є власником, користувачем, а також, не володіє на праві повного господарського відання чи на праві оперативного управління всією будівлею по вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 35 у м. Києві, оскільки, спільним наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та Міністерства навколишнього природного середовища від 27 лютого  2012 року №98/81 був переданий на баланс відповідача лише третій поверх будівлі, інша частина будівлі належить до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України.
Тому, на думку апелянта, відповідач самостійно, без участі Міністерства екології та природних ресурсів України, не може усунути порушення п. 2.23 розділу ІІІ, пп. 1.12, 1.16  розділу ІV, пп. 1.1 та 1.2 розділу V Правил пожежної безпеки України, оскільки, виконання вказаних вимог безпосередньо пов`язане із втручанням в роботу загальнобудинкових систем електропостачання та у несучі конструкції всієї будівлі.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів звернення до Міністерства екології та природних ресурсів України з метою здійснення заходів спрямованих на усунення вищезазначених порушень.
Доводи апелянта про те, що застосування заходів реагування у вигляді повного  вигляді повного зупинення експлуатації приміщень Державного підприємства "Науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут міського господарства" не відповідає принципу пропорційності, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.
Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Слід зазначити, що це зобов`язання повинно тлумачитися як таке, що застосовується в контексті будь-якої діяльності, публічної чи ні, в якій право на життя може бути поставлене під сумнів.
При цьому, колегія суддів враховує, що застосований до відповідача захід реагування має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення Державним підприємством "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний Інститут міського господарства" виявлених порушень. 
Крім того, застосований до апелянта захід реагування має також спонукаючий характер, направлений на забезпечення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки. Також такий захід реагування, як повне або часткове зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту - не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, а є превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду  у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 28 лютого 2019 року у справі №810/2400/18.
Оскільки на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції    доказів, які б свідчили про повне усунення порушень, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, відповідачем надано не було, а ті порушення, які залишались, продовжують створювати загрозу життю та здоров`ю людей, колегія суддів вважає, що наявність наведених порушень вимог протипожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом  першої інстанції правомірно застосовано заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень Державного підприємства "Науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут міського господарства", розташованого за адресою: вулиця Митрополита Василя Липківського, буд. 35 в Солом`янському районі м. Києва до повного усунення порушень, зазначених в акті перевірки.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315,  316, 321,  322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний Інститут міського господарства" залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені    статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді 	Вівдиченко Т.Р. Мельничук В.П. Федотов І.В.	

Повний текст постанови виготовлено 03.02.2020 року