ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року 
м. Київ

Справа №  916/2643/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Губенко Н.М., Студенця В.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ" ОСОБА_1 

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2019
(головуючий - Колоколов С.І., судді Діброви Г.І., Разюк Г.П.)
та ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.07.2019
(головуючий - Степанова Л.В., судді Погребна К.Ф., Волков Р.В.)

про повернення заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 
до 1) Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ"
про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

у справі за позовом Державного підприємства "Адміністрація морський портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ"

про стягнення 688 436, 29 грн,

ВСТАНОВИВ:

1.          У зв`язку з відпусткою судді Вронської Г.О., склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 19.12.2019, який наявний в матеріалах справи.

Історія справи

2.          В провадженні колегії суддів Господарського суду Одеської області знаходиться справа №916/2643/17 за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі, Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Одеського морського порту) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ» про стягнення 688436,29 грн.

3.          В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди рухомого майна №КД-7786 від 01.09.2005.

4.          17.12.2018 ОСОБА_1 , як третя особа з самостійними вимогами на предмет спору у справі №916/2643/17 17 за позовом ДП «Адміністрація морських портів України» в особі, Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Одеського морського порту) до відповідача ТОВ «МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ» про стягнення 688436,29 грн, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідачів ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ», в якому просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до заявленої ДП «Адміністрація морських портів України» заборгованості ТОВ «МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ» за договором №КД-7786 від 01.09.2005 у розмірі 625098,59 грн, пені 56069,68 грн та 3% річних у розмірі 7268,02 грн на загальну суму 688436,29 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції

5.          Ухвалою Господарського суду Одеської області 09.07.2019, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2019, заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 , на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернуто заявнику.

6.          Суди попередніх інстанцій мотивували свої висновки тим, що спір між сторонами за позовом у даній справі виник щодо орендних платежів, що підлягають сплаті за умовами договору оренди рухомого майна №КД-7786 від 01.09.2005, тобто щодо виконання господарських зобов`язань, водночас вимоги за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, стосуються застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Наведене свідчить про недотримання ОСОБА_1 правил об`єднання позовних вимог за первісним позовом та за заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги  та узагальнення їх доводів

7.          Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, учасник ТОВ "МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ" ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.07.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 скасувати, та направити справу до місцевого суду для продовження розгляду. Крім того, у прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, посилаючись на наявність виключної правової проблеми, а саме на неоднакове застосування норм права у питаннях прийняття позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до спільного розгляду з первісними позовними вимогами, оскільки така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

8.          Вимоги касаційної скарги мотивовано тим, що: судами порушено ч. 6 ст. 180 і ч. 2 статті 237 ГПК України; суд першої інстанції вийшов за межі заявлених ним позовних вимог, оскільки заявник не заявляв позовні вимоги, які б не співпадали з предметом спору в справі та не подавав заяв про зміну предмету та підстав позову. Крім того, скаржник зазначає про необхідність однакового застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені в раніше ухвалених судових рішеннях Верховного Суду у справах №910/20867/17, №914/2236/18, 910/15439/17. Також скаржник стверджує про порушення порядку визначення судді для розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

9.          ДП "Адміністрація морський портів України" в особі Одеської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить визнати касаційну скаргу ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та залишити її без розгляду. Прийняти рішення про накладення на ОСОБА_1 штрафу за зловживання процесуальними правами.

Позиція Верховного Суду

10.          Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наступне.

11.          Відповідно до ч. 5 ст. 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. 

12.          За змістом наведеної норми права для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна наявність виключної правової проблеми з урахуванням кількісного та якісного показників. Тобто йдеться про правову проблему не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, наявних або таких, що можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; наявні обставини, з яких убачається, що немає усталеної судової практики з відповідних питань, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, немає процесуальних механізмів вирішення такого питання тощо; як вирішення цієї проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

13.          Наведені скаржником підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду стосуються наявності виключної правової проблеми щодо неоднакового застосування норм права у питаннях прийняття позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до спільного розгляду з первісним позовом, разом із тим вказане питання було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 13.03.2019 справі №916/3245/17 (між цими ж сторонами), у постановах від 19.06.2018 у справі № 904/9129/17 та від 12.06.2019 у справі № 916/542/18, у яких суд зазначив, що у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

14.          Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для передачі даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до ч. 5 ст. 302 ГПК України.

15.          Щодо суті касаційної скарги суд касаційної інстанції зазначає наступне.

16.          Відповідно до ст. 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

17.          При цьому позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову, на що безпосередньо вказують положення ч. 5 ст. 49 та ч. 4 ст. 180 ГПК України. Відповідно до вказаних норм до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення ст. 180 цього Кодексу (пред`явлення зустрічного позову). Водночас зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

18.          Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

19.          Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження із первісним позовом ухвалою суду.

20.          Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватися. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

21.          Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

22.          Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним із первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень ч.    1 ст. 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

23.          Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

24.          Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №916/542/18, від 13.08.2019 у справі №    916/3245/17 та від 19.06.2018 у справі № 904/9129/17.

25.          Судами встановлено та матеріалами справи підтверджується, що спір у справі виник із зобов`язальних відносин щодо сплати ТОВ "Морський клуб ТЦФ" заборгованості з орендної плати за договором оренди рухомого майна №КД-7786 від 01.09.2005, тобто щодо виконання господарських зобов`язань, і не стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 як учасника ТОВ "Морський клуб ТЦФ".

26.          Разом із тим позов учасника ТОВ "Морський клуб ТЦФ" - ОСОБА_1 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до заявленої ДП «Адміністрація морських портів України» заборгованості ТОВ «МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ» за договором №КД-7786 від 01.09.2005 у розмірі 625098,59 грн, пені 56069,68 грн та 3% річних у розмірі 7268,02    грн на загальну суму 688436,29 грн, обґрунтовано порушенням корпоративних прав ОСОБА_1 , тобто спір виник не із зобов`язальних, а із корпоративних правовідносин, учасниками яких є ТОВ         "Морський клуб ТЦФ" і фізична особа ОСОБА_1 , і щодо різних предметів спору.

27.          За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про те, що заявлений ОСОБА_1 позов не є взаємопов`язаним із первісним позовом, оскільки вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин, що унеможливлює його спільний розгляд із первісним позовом.

28.          Відповідно до приписів ч. 6 ст. 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої, другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

29.          Отже, суд першої інстанції обґрунтовано повернув подану заявником позовну заяву з урахуванням приписів статей 49, 180 ГПК України.

30.          Слід зауважити, що скаржник не позбавлений права на звернення до суду з позовом для захисту своїх прав в окремому судовому провадженні. 

31.          При цьому, висновок судів про те, що поданий третьою особою позов не пов`язаний з первісним позовом, не є виходом за межі позовних вимог, а тому судом касаційної інстанції відхиляються відповідні доводи скаржника.

32.          Суд не приймає до уваги посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №910/20867/17 з огляду на те, що правовідносини в цій справі не можна визнати подібними до правовідносин у даній справі № 916/2643/17, оскільки вони не стосуються позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору як фізична особа з обґрунтуванням порушення корпоративних прав у межах розгляду спору про стягнення заборгованості.

33.          Також суд касаційної інстанції не приймає до уваги посилання на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 22.04.2019 у справі №914/2236/18 і від 11.04.2018 у справі №910/15439/17, адже в них не йдеться про звернення з позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги.

34.          Також суд касаційної інстанції відхиляє твердження скаржника про порушення порядку визначення судді для розгляду справи у суді апеляційної інстанції, з посиланням на те, що відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2019 розподіл даної справи відбувся з виключенням 15 суддів відповідної спеціалізації.

35.          Так, відповідно до 2.3.23. Положення про автоматизовану систему документообігу (тут і далі у редакції від 15.09.2016) якщо судова справа підлягає розгляду (перегляду) колегією суддів, при автоматизованому розподілі судових справ автоматизованою системою в місцевому суді визначається головуючий суддя, а в судах апеляційної та касаційної інстанцій - суддя-доповідач із числа всіх суддів відповідного суду з урахуванням їх спеціалізації (за її наявності).

Після визначення судді-доповідача (головуючого судді) автоматизованою системою визначається склад колегії суддів із числа всіх суддів відповідного суду з урахуванням їх спеціалізації (за її наявності) та з урахуванням складу судових палат (за їх наявності).

Якщо збори суддів визначили склади постійно-діючих колегій, то автоматизована система визначає склад колегії з числа суддів основного складу.

У разі неможливості визначити необхідну кількість суддів з числа суддів основного складу, автоматизована система визначає суддів, яких не вистачає, з числа резервних суддів даної колегії.

У разі неможливості визначити склад колегії з числа суддів основного складу та резервних суддів, автоматизована система визначає суддів, яких не вистачає, з числа всіх суддів відповідного суду з урахуванням їх спеціалізації (за її наявності) та з урахуванням складу судових палат (за їх наявності).

36.          З матеріалів справи вбачається, що повторний автоматизований розподіл судової справи відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді Богацької Н.С. у відпустці.

37.          Таким чином, відповідно до п. 2.3.23. Положення про автоматизовану систему документообігу повторний автоматизований розподіл справи підлягав здійсненню з числа резервних суддів колегії, до складу якої входила Богацька Н.С.

38.          Рішенням зборів суддів Південно-західного апеляційного господарського суду № 3 від 04.10.2018 для судової колегії, до складу якої входить Богацька Н.С., визначено резервних суддів Колоколов С.І. та Савицький Я.Ф.

39.          Зі змісту протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.08.2019 вбачається, що Савицький Я.Ф. був виключений з авторозподілу у зв`язку з відпусткою  « 14 календарних днів і більше».

40.          Таким чином, повторний автоматизований розподіл даної справи в суді апеляційної інстанції відбувся з урахуванням спеціалізації, складу судових палат та з урахуванням резервних суддів судової колегії відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу, а тому посилання скаржника на порушення порядку визначення судді для розгляду справи у суді апеляційної інстанції є безпідставним.

41.          Крім того, розглянувши клопотання відповідача, викладене у відзиві на касаційну скаргу, про визнання подання касаційної скарги ОСОБА_1. зловживанням процесуальними правами та накладення штрафу, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо залишення його без задоволення.

42.          Згідно зі ст. 131 ГПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

43.          Разом з тим у вирішенні питання про визнання тих чи інших дій зловживанням процесуальними правами та постановлення ухвали про стягнення в доход державного бюджету з відповідної особи штрафу позиція учасника справи є важливою, але не вирішальною, оскільки законодавець відносить ці повноваження до виключної компетенції судів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

44.          Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу -  без задоволення.

45.          Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 309 ГПК України).

46.          Таким чином, перевіривши ухвалу та постанову судів попередніх інстанцій, встановивши, що доводи касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваних судових актів не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для їх зміни чи скасування.

Розподіл судових витрат

47.          Оскільки, суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат відповідно до ст. 129 ГПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ" ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.07.2019 у справі №916/2643/17 залишити без змін.
.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя           О.А. Кролевець

Судді          Н.М. Губенко

          В.І. Студенець