ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.003984 пров. № 857/12097/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань –                     Чопко Ю.Т.
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 30 вересня 2019 року (головуючий суддя: Кузан Р.І., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту рішення – 07.10.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішень, –
встановив:

ОСОБА_1 , 02.08.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості № UA209000/2019/000232/2 від 19.04.2019, визнати протиправною та скасувати рішення, яке оформлене карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці ДФС № UA209190/2019/00605 від 19.04.2019.
Обґрунтовує позов тим, що 19.04.2019 декларантом ТзОВ «Трейд Брокере Компані», в інтересах позивача, подано до митного контролю митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № UA 209190.2019.034103 для здійснення митного оформлення імпортованого позивачем легкового автомобіля, що був у використанні, призначений для перевезення пасажирів марки «Renault», модель Trafic, номер кузова ( НОМЕР_1 ) НОМЕР_2 , двигун-дизель, кількість посадочних місць, включаючи місце водія  - 9, об`єм двигуна 1598 куб. см., потужність - 92 кВт, колісна формула - 4х2, рік випуску – 2016, країна виробник – Туреччина. Митну вартість заявлено, згідно з п. 1 ч. 1    ст. 57 Митного кодексу України, за основним методом (за ціною договору), а саме - 10078,00 Євро. При цьому зазначив, що під час здійснення митного оформлення позивач подав усі необхідні та достатні документи, передбачені ч.2  ст.53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Однак, відповідачем за результатами перевірки митної декларації та доданих документів винесено картку відмови у митному оформленні та рішення про коригування митної вартості, визначивши митну вартість заявленого товару за резервним методом (ціна - 12900,00 Євро). Підставою прийнятого такого рішення, було те, що у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість автомобіля не підтверджена документально і не відповідає інформації щодо вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 12900,00 Євро. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року позов задоволено повністю.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке є необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, покликається на те, що відповідно до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом від 11.09.2015 № 689 та постанови Кабінету Міністрів України № 1077 від 12.12.2018, у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, що згенеровано АСАУР ДФС та складає 12900,00 євро.  На підставі наведеного, відповідачем виставлена декларанту вимога про надання додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару. Оскільки жодних документів, які  б підтверджували здійснення оплати за вказаний транспортний засіб, декларантом не надано, митним органом прийнято оспорюване рішення від 19.04.2019 № UA209000/2019/000232/2, за яким митна вартість товару становить 12900,00 євро, та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2019/00605.
Позивачем, 11.01.2020 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідачем, 11.02.2020 подано клопотання про заміну сторони у справі з Львівської митниці ДФС на її правонаступника Галицьку митницю Держмитслужби.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказане клопотання необхідно задовольнити з огляду на наступне. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби», реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 27.11.2019 проведено державну реєстрацію юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.
Згідно з  розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року № 1217-р «Питання Державної митної служби», погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 8 грудня 2019 року Державною митною службою покладених на неї  постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України»  функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
Враховуючи те, що відповідач у справі реорганізований шляхом приєднання до територіального органу Державної митної служби України, а спірні правовідносини допускаються правонаступництво, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання про заміну відповідача на правонаступника підлягає задоволенню.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.04.2019 позивач придбав у нерезидента України – UAB «Olego transportas» (Geologu g.16, Vilnus, Lithuania) легковий автомобіль, що був у використанні, призначений для перевезення пасажирів марки «Renault», модель Trafic, номер кузова ( НОМЕР_1 ) НОМЕР_2 , двигун-дизель, кількість посадочних місць, включаючи місце водія  - 9, об`єм двигуна 1598 куб. см., потужність - 92 кВт, колісна формула - 4х2, рік випуску – 2016, країна виробник – Туреччина.
Згідно з рахунком-фактурою № 0020368 від 11.04.2019, виданим фірмою UAB «Olego transportas» (Geologu g.16, Vilnus, Lithuania), вартість автомобіля 10078,00 євро. 
Розрахунок за вказаний автомобіль проведений 11.04.2019, шляхом переказу коштів у розмірі 10078,00 євро.
ОСОБА_1 , 11.04.2019 на рахунок Львівської митниці ДФС здійснив передоплату (доплату) за митне оформлення автомобіля із розрахунку його митної вартості (10078,00 євро), у розмірі 106040,12 грн.
Декларантом ТзОВ «Трейд Брокере Компані», в інтересах ОСОБА_1 , 19.04.2019  подано до митного контролю митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № UA 209190.2019.034103 для здійснення митного оформлення імпортованого товару.
Під час митного оформлення декларантом заявлено митну вартість, згідно з п. 1 ч. 1 ст.57 Митного кодексу України, за основним методом (за ціною договору), а саме -  10078,00 євро. На підтвердження ціни товару декларантом надано рахунок-фактуру (інвойс) № 02020368 від 11.04.2019, акт про проведення огляду транспортного засобу від 14.04.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 03.03.2016, договір про надання послуг митного брокера № 44/2019 від 10.04.2019, інші некласифіковані документи квитанція від 11.04.2019, копію митної декларації країни відправлення № 19LTVC0100EK111A47 від 11.04.2019.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості автомобіля Львівською митницею ДФС встановлено розбіжності та направлено декларанту письмову вимогу про необхідність надання додаткових документів.
Позивачем жодних додаткових документів відповідачу надано не було.
Львівською митницею ДФС, 19.04.2019 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA 209000/2019/000232/2, відповідно до п. 33 якого скориговано вартість автомобіля до 12900,00 євро.
На підставі вказаного рішення про коригування митної вартості товарів видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2019/00605, 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, оскільки відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами, а тому підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу не має.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, ч. 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57 МК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Так, ч. 2 ст. 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-3 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 ст. 54 МК України).
Так, ч. 7 ст. 54 МК України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є: виявлення обставин, що заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів; невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4  ст. 53 цього Кодексу; відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Крім цього, обов`язок доведення митної вартості ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 804/16271/15, від 15.05.2018 № 809/1260/17.
Як вбачається з матеріалів справи, під час митного оформлення, відповідачу було надано ряд документів для підтвердження митної вартості товару, зокрема: рахунок-фактуру (інвойс) № 02020368 від 11.04.2019, акт про проведення огляду транспортного засобу від 14.04.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 03.03.2016, договір про надання послуг митного брокера № 44/2019 від 10.04.2019, інші некласифіковані документи квитанція від 11.04.2019, копію митної декларації країни відправлення № 19LTVC0100EK111A47 від 11.04.2019.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Львівська митниця ДФС, засобами електронного зв`язку, надсилала пропозицію, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. Так, відповідачем пропонувалося надати, зокрема: якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару; якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Крім цього, вказано, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості.
Отже, суд апеляційної інстанції вказує, що Львівська митниця ДФС, направляючи електронне повідомлення, вимагала подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу, шляхом подання визначеного переліку документів, а також документів, які на думку позивача можуть підтвердити заявлену митну вартість. 
Однак, вимога контролюючого органу залишена без виконання та жодних документів позивачем подано не було.
Суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідача були обґрунтовані сумніви, щодо заявленої митної вартості товару, оскільки позивачем на підтвердження заявленої митної вартості не було подано, зокрема, банківських платіжних документів, також до митного оформлення не подавалися: прихідний касовий ордер, касовий чек чи інший документ про прийняття визначеної суми готівкою. 
Щодо покликання суд першої інстанції на те, що факт оплати за транспортний засіб підтверджується наявними в матеріалах справи квитанцією від 11.04.2019 та виписками з банківських установ, то суд апеляційної інстанції вважає такі помилковими. Оскільки, згідно поданих до матеріалів справи банківських документів (а. с. 71, 73), які перекладені з литовської мови, не можливо встановити та ідентифікувати, що сума 10078 євро, сплачена саме позивачем за транспортний засіб марки «Renault», модель Trafic, номер кузова ( НОМЕР_1 ) НОМЕР_2 , двигун-дизель, кількість посадочних місць, включаючи місце водія  - 9, об`єм двигуна 1598 куб. см., потужність - 92 кВт, колісна формула - 4х2, рік випуску – 2016, країна виробник – Туреччина, так як, в цих документах не зазначено прізвище позивача та назва товару за який проводилася оплата.
Крім цього, позивач вказує, що придбав вказаний автомобіль у нерезидента України – UAB «Olego transportas» (Geologu g.16, Vilnus, Lithuania) згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2019, однак відповідно до виписки з АТ КБ «ПриватБанк», платіж здійснено згідно угоди № SAMDNWFC00050457429 від 06.04.2019, вказану угоду не було подано ні під час митного оформленні, також, не було додано до матеріалів справи під час судового розгляду.
Таким чином, у матеріалах справи відсутні будь-які документи про фактичну оплату за транспортний засіб, що унеможливлює підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до п. 4 та п. 5 ч. 2 ст. 53, ст. 58, ст. 368 МК України.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Львівська митниця ДФС з дотриманням вимог ст. 58 МК України, здійснила визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу, оскільки позивачем, на підтвердження заявленої митної вартості, не було подано, зокрема, банківських платіжних документів, також до митного оформлення не подавалися прихідний касовий ордер, касовий чек чи інший документ про прийняття визначеної суми готівкою, а тому відповідачем правомірно здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, за достатніх на те підстав та з дотриманням порядку черговості послідовного використання методів, визначених ст. 59-63 МК України. Отже, рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів прийняті правомірно і підстави для їх скасування відсутні. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні  позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити.  
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 30 вересня 2019 року у справі № 1.380.2019.003984 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 20.02.2020.