ПОСТАНОВА
Іменем України

10 лютого 2020 року 
Київ
справа №552/1095/17
адміністративне провадження №К/9901/44785/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області
про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Сіренко О.І., суддів Спаскіна О.А., Любчич Л.В.),
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
27 лютого 2017 року ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Київського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі також - відповідач), в якому просив:
- визнати відмову Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави у нарахуванні йому пенсії протиправною та незаконною;
- зобов`язати відповідача призначити пенсію на підставах визначених пенсійним законодавством України, нарахувати та сплатити йому пенсію за весь період, починаючи з 7 листопада 2016 року.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Київського районного суду м. Полтави від 4 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 3 травня 1986 року по 8 травня 1986 року, наявності у позивача загального стажу роботи 15 років та досягнення позивачем 50-річного віку, у зв`язку з чим позивач має право на пенсію на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідач, не погодившись з даною постановою суду, подав апеляційну скаргу.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року апеляційну скаргу Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задоволено. Постанову Київського районного суду м. Полтави від 4 квітня 2017 року скасовано; прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.
Постановляючи зазначене судове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач при ухваленні рішення щодо відмови у призначенні пенсії позивачу діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки у позивача відсутні необхідні 15 років страхового стажу, а первинні документи, які надавались позивачем до заяви, мають розбіжності у відомостях про періоди перебування в зоні ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована наступними доводами.
Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус позивача як громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають йому право користуватися пільгами встановленими чинним законодавством України. Наявність посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» 2-ї категорії підтверджує факт перебування позивача у зоні ЧАЕС до 1 липня 1986 року.
Суд апеляційної інстанції визнав позивача учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, однак беручи до уваги копії документів, наданих пенсійним органом дійшов протиправного висновку про відсутність у позивача права на пільгову пенсію, при тому, що позивачем подавалися інші документи, які не були взяті до уваги судом апеляційної інстанції.
Позиція інших учасників справи
11 липня 2017 року до суду надійшли заперечення відповідача на касаційну скаргу, в яких зазначається, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції – без змін.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №552/1095/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня  2017  року, далі – КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Суддя-доповідач ухвалою від 7 лютого 2020 року прийняв до провадження адміністративну справу №552/1095/17 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 10 лютого 2020 року.
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що позивач народився 7 листопада 1966 року.
Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 . Вказане посвідчення перереєстроване у встановленому законодавством України порядку і є дійсним.
7 листопада 2016 року позивачу виповнилося 50 років.
28 жовтня 2016 року позивач звернувся до Управління ПФУ Київського району м. Полтави із заявою про призначення йому пенсії за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
30 листопада 2016 року рішенням Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №48 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 загального стажу роботи 15 років, а також у зв`язку з тим, що надані позивачем до заяви документи на підтвердження перебування в зоні ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мають суперечливу інформацію. Також позивачем не надані первинні документи, в яких зазначено період перебування, населений пункт чи об`єкт де він виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанції доводів учасників справи
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Норми матеріального права в цій справі суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі – Закон №796-XII).
Відповідно до статті 9 Закону №796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно із частиною першою статті 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:
1) з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів мають право на зниження пенсійного віку на 10 років;
2) які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів мають право на зниження пенсійного віку на 8 років;
3) які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році мають право на зниження пенсійного віку на 5 років.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 9 липня 2003 року №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, передбачено, що при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для засвідчення особливого статусу особи надається посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, форма якої затверджена постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Як встановлено судами попередніх інстанцій з рішення Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №48 від 30 листопада 2016 року, для призначення пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону №796-XII позивачем ОСОБА_1 були надані Полтавському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Полтавської області наступні документи для підтвердження періоду роботи в зоні відчуження:
- посвідчення другої категорії від 19 травня 1993 року, серія НОМЕР_2 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
- військовий квиток серія НОМЕР_3 від 20 березня 1985 року;
- архівна довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 26 травня 2016 року №179/1/4817.
Крім того, встановлено, що відмовляючи в призначенні вищезазначеного виду пенсії, відповідач виходив з відсутності у позивача необхідного загального страхового стажу 15 років.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявний загальний страховий стаж 15 років, однак як вірно зазначено судом апеляційної інстанції та вбачається із судового рішення суду першої інстанції, останнім в рішенні не було зазначено посилання на докази, на підставі яких суд дійшов такого висновку.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XІІ (далі - Закон 1788-XІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Так, судом апеляційної інстанції з копії трудової книжки, наданої позивачем до справи, було встановлено, що позивач працював:
- з 5 вересня 1984 року по 1 листопада 1984 року на Полтавському електромеханічному заводі;
- з 4 травня 1985 року по 17 червня 1987 року проходив службу в Збройних Силах;
- з 5 серпня 1987 року по 11 липня 1988 року на Полтавському електромеханічному заводі;
- з 2 листопада 1988 року по 23 травня 1989 року у Виробничому автотранспортному об`єднанні Полтавської облспоживспілки;
- з 30 червня 1989 року по 3 липня 1989 року на Тепловозоремонтному заводі;
- з 4 вересня 1989 року по 19 липня 1994 року на Полтавському заводі газорозрядних ламп;
- з 1 серпня 2005 року по 2 лютого 2009 року в "Торговий дім Агротех";
- з 18 червня 2009 року по 19 серпня 2009 року у Полтавському центрі зайнятості;
- з 18 листопада 2009 року по 14 березня 2010 року у Полтавському центрі зайнятості.
Таким чином, судом апеляційної інстанції було встановлено, що загальний страховий стаж заявника на час подання документів до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії складав 12 років 8 місяців 28 днів.
За таких обставин, колегія суддів Верховного суду погоджується із судом апеляційної інстанції про те, що рішення відповідача є правомірним, оскільки у позивач відсутній страховий стаж не менше 15 років, передбачений пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058.
З приводу доводів касаційної скарги, то колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
Судами попередніх інстанцій було встановлено і підтверджується матеріалами справи та обставина, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії. Зазначена обставина не ставиться під сумнів ані судами, ані відповідачем. 
Судом апеляційної інстанції було лише оцінено та встановлено розбіжності у відомостях про періоди перебування в зоні ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, однак зазначене не свідчить про те, що судами ставиться під сумнів статус позивача як учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії.
Як було зазначено вище, для призначення пенсії відповідно до частини першої статті 55 Закону №796 необхідним є наявність страхового стажу 15 років, однак сукупний страховий на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку склав 12 років 8 місяців 28 днів, зазначене свідчить про відсутність у позивача права на призначення пенсії в 50 років.
Враховуючи викладене правове регулювання та встановлені судами обставини справи, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, дотримався вимог чинного законодавства. 
Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.
Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У відповідності до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскарженому судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          І.В. Желєзний
                                                                                          Н.В. Коваленко