ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року

м. Харків

Справа № 635/4960/17 
Провадження № 22-ц/818/833/20
Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,
суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
на рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2019 року у складі судді Назаренка О.В.
у цивільній справі № 635/4960/17за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості,-
встановив:
04.09.2017 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 62335,42 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н від 12.02.2008 року, згідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Підписанням даної заяви відповідач надав свою згоду на погодження із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті Приватбанку. Анкета-заява, з Умовами та Тарифами в сукупності складають Договір про надання банківських послуг.
Зі свого боку позивач виконав умови договори, надавши відповідачу кредитні кошти. 

Відповідач всупереч вимог ст.ст.509, 526, 527, 530, 549, 598, 599, 610, 617, 1054 ЦК України свої зобов`язання не виконав, грошові кошти на погашення отриманої суми кредиту не вніс, внаслідок чого утворилась заборгованість яка станом на 31.07.2017 року становить 62335,42 грн. та складається з: 7430,20 грн. - заборгованість за кредитом; 48460,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 2944,54 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2018 року позов задоволено повністю.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2019 року заяву відповідача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Певного А.О. про перегляд заочного рішення суду від 29 січня 2018 року задоволено, заочне рішення - скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2019 року у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК»подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК»зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Також не надав належної оцінки погоджену сторонами та підписану відповідачем заяву від 12.02.2008 року про умови кредитування. 
Крім цього, відповідач звертався до Банку з метою перевипуску карти, та отримав перевипущені картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 зі строком дії останньої до останнього дня 11.2015 року.
Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.
Скаржник зазначає, що вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача та довідкою про видані кредитні картки. Додатково для підтвердження вказаних обставин та всебічного встановлення обставин справи надається довідка Банку про зміну умов кредитування (дані докази надаються до суду апеляційної інстанції, оскільки про підстави відмови в позові Позивач дізнався безпосередньо з судового рішення; надати додаткові докази для повного та всебічного встановлення обставин справи суд не пропонував).
також скаржник вказує, що висновки суду про те, що перша операція за карткою здійснена пізніше, ніж підписана заява, жодним чином не спростовують факту укладення кредитного договору, адже право активувати картку та почати користуватися нею є правом відповідача, яким він може користуватися на власний розсуд — як в день підписання заяви, так і пізніше.
Крім того, факт перевипуску картки підтверджується тим, що по перевипущеній картці відображено всю суму заборгованості, яка виникла на дату перевипуску картки.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача необґрунтовані, оскільки позивачем не надано доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.02.2008.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновком суду першої інстанції в повному обсязі з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до заяви № б/н від 21.02.2008 року ОСОБА_1 став клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Згідно із вказаною анкетою-заявою ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 250 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80 %. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що анкета-заява містить зазначений бажаний кредитний ліміт зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,8 % та зазначено, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.  
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо того, що з виписки за період з 01.02.2008 року по 10.04.2019 рік вбачається, що у 2008 році відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_3 та почав користуватися нею 13.06.2008 року. Станом на 31.01.2012 баланс по картці був від`ємним та складав -2 400.50 грн.
У лютому 2012 року відповідачу було видано картку № НОМЕР_1 на якій відображено суму заборгованості, яка виникла на дату перевипуску картки, а саме після першого використання 22.02.2012 року відповідачем внесено 300,00 грн. та баланс на картці склав -2 100,50 грн. (а.с. 102-109)

Тобто, сума наявної заборгованості за кредитним лімітом була відображена та врахована в тому числі на перевипущеній картці, на що суд першої інстанції не звернув уваги. 

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що у розрахуноку заборгованості за договором № б/н від 12.02.2008 року, який було надано позивачем при подачі позовної заяви (а.с. 4-7) та у виписці за період з 01.02.2008 року по 10.04.2019 рік, яку було надано позивачем до суду під час розгляду справи (а.с. 102-109) відображають однакові дані щодо сум та дат погашення заборгованості за кредитом. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належним чином доведено суму заборгованості у розмірі 7430 грн 20 коп.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг «ПРИВАТБАНКУ», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.02.2008 року шляхом підписання заяви-анкети. 
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме із розрахунку заборгованості, Банком, декілька разів змінювалась відсоткова ставка за користування кредитними коштами.
Так, станом на момент укладення договору відсоткова ставка складала 22,80 %; з 01.01.2013 року — 30,00 %; з 01.09.2014 року — 34,80 %; з 01.04.2015 року — 43,20 %.

Заява на отримання кредиту, підписана позичальником, обумовлює плату за користування кредитом у розмірі 22,8 % річних на залишок заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватися виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора, тощо. 

Матеріали справи не містять згоди ОСОБА_1 на збільшення процентної ставки за кредитом з 22,80% до 43,20% річних скріпленої його підписом. 

Приписами ч.1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

З урахуванням викладеного, колегією суддів було проведено такий розрахунок відсотків.

Станом на 01.01.2013 року заборгованість за тілом кредиту становила 2898 грн. та заборгованість за процентами становила 74,23 грн. За період з 01.01.2013 року по 31.07.2017 року минуло 1672 днів.
Розмір нарахованих процентів за період з 01.04.2015 року по 24.05.2016 року складає (2898 х 22,8%)* 1672 / 365 = 3027 грн.

Таким чином, загальний розмір відсотків, що підлягають стягненню станом на 31.07.2017 року складає: 74,23+3027 = 3101,23 грн.

Крім того, колегія суддів зазначає, що не може погодитися з доводами відповідача, щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки останній платіж було зроблено 11.01.2012 року, а позивач звернувся до суду у 2017 році, оскільки анкета-заява не містить даних про терміни повернення кредиту, а відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 та п.п. 3-4 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ст.376, ст.ст.381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2019 року скасувати і ухвалити нове.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП – НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1-Д; адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50; код ЄДРПОУ 14360570, рахунок НОМЕР_5 ) суму заборгованості за кредитним договором б/н  від 12.02.2008 року у сумі 7430 грн. 20 коп. та заборгованість за відсотками у розмірі 3101грн 23 коп.
Стягнути з 14.01.1979 р.н., (РНОКПП – НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1-Д; адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50; код ЄДРПОУ 14360570, рахунок 29092829003111 судовий збір у розмірі 256 грн. у якості відшкодування судових витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви. 

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП – НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1-Д; адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50; код ЄДРПОУ 14360570, рахунок 29092829003111 судовий збір у розмірі 384 грн. у якості відшкодування судових витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. 

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2020 року.

Головуючий:                                П.В. Кісь

Судді :                        О.М. Хорошевський

                       В.Б. Яцина