ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 р. 	Справа № 520/8705/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Старосуда М.І. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мінаєва К.В., м. Харків, повний текст складено 17.10.19 року по справі № 520/8705/19
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                     
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України;
- здійснити осучаснення пенсії з 01.10.2017 р. відповідно до пенсійної реформи України. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 р. замінено відповідача - Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова на її процесуального правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.  
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року по справі № 520/8705/19 адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про поновлення виплати пенсії за віком по суті звернення, з урахуванням висновків суду в даній справі.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне та необ`єктивне встановлення обставини справи, зазначає, що суд першої інстанції не ефективно здійснив судовий захист, а саме вважає, що зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про поновлення виплати пенсії за віком по суті звернення є фактично відмовою в позові, оскільки наслідком виконання такого рішення буде чергове рішення Пенсійного фонду про відмову в поновленні виплати пенсії. Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року по справі № 520/8705/19 змінити та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, здійснити осучаснення пенсії з 01.10.2017 р. відповідно до пенсійної реформи України.
Відповідач через канцелярію суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги, просить суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що до листопада 2016 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала в АДРЕСА_1 , отримувала пенсію за віком, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв`язку із чим виплату пенсії їй було припинено.
05.04.2019 р. представник ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю – Акерман Олег Матвійович звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком (додаток 3 до Порядку № 22-1) з дати припинення, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавства України, здійснити осучаснення пенсії з 01.10.2017 відповідно до пенсійної реформи України.
Листом № 7987-47/02 від 22.04.2019 р. Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 було відмовлено. Причиною відмови стало звернення за поновленням пенсії через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, обґрунтовуючи тим, що чинним пенсійним законодавством це не передбачено. Також відповідач зазначив, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
Не погоджуючись з отриманою відмовою, представник позивача звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з протиправності відмови відповідача в поновленні позивачу пенсії за віком з підстав, викладених в листі № 7987-47/02 від 22.04.2019 р. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем під час прийняття рішення матеріали пенсійної справи не досліджувалися, за таких обставин позовна вимога щодо зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії за віком позивачу з дати припинення, як не працюючому пенсіонеру, перерахувати її розмір з врахуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України та здійснення осучаснення пенсії з 01.10.2017 р. відповідно до пенсійної реформи України, задоволенню не підлягає. З метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача розглянути подану заяву про призначення/перерахунок пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.
Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного. 
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно зі ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
У відповідності до ч. 2 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. 
Судом першої інстанції правильно встановлено, що з 07.10.2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону № 1058-IV з урахуванням рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009. Так, у вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
З матеріалів справи встановлено, що згідно пенсійного посвідчення серія ААА № НОМЕР_1 від 19.09.2006 р. ОСОБА_1 призначено пенсію за віком довічно (а.с. 14). 05.04.2019 р. представник ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю – Акерман Олег Матвійович звернувся до Пенсійного органу із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком (а.с. 13). Відповідачем в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки звернення за поновленням пенсії через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, обґрунтовуючи тим, що чинним пенсійним законодавством це не передбачено, а також відповідач зазначив, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року N 13-1) (надалі - Порядок №22-1).
Відповідно до п.1.5 Порядку №22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.
Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.
З матеріалів справи встановлено, до відповідача із заявою звернувся представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем від 28.11.2018 р. (а.с.10-11). Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звернення позивача через свого представника, на підставі належним чином засвідченої довіреності, підписаної позивачем особисто, апостильованої нотаріусом держави Ізраїль, відповідає вимогам чинного законодавства.
Згідно з п.п.1.5, 2.8., 4.1, 4.2, Порядку 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.
Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Слід зазначити, що згідно норм ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Колегія суддів вважає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності “небезпідставної заяви” за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути “ефективним” як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Афанасьєв проти України” від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, “ефективний засіб правового захисту” у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 .
Однак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду за частиною позовних вимог.
Колегія суддів звертає увагу, що з дня прийняття рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 року наявні підстави для поновлення конституційного права осіб на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. З цього часу відповідач зобов`язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.
Проте наявність обов`язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності захисту свого права. 
Поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.
З матеріалів справи встановлено, що позивач подав заяву про поновлення виплати пенсії до пенсійного органу лише 05.04.2019 року, тобто створив залежні від нього передумови для поновлення виплати пенсії.
Згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся із даним позовом до суду 29.08.2019 року та не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду із вимогою про зобов`язання відповідача здійснити поновлення пенсії з 01 жовтня 2017 року. Тому, пропуск шестимісячного строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення без розгляду позовних вимог за період з 01.10.2017 року по 27.01.2019 року включно. А в задоволенні позову в частині вимог за період з 28.01.2019 року по 04.04.2019 року слід  відмовити, оскільки для захисту порушеного права позивач в цей період не вчинив активних дій щодо звернення до органу ПФУ. 
Виходячи з приписів статей 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України, права позивача підлягають захисту з 05.04.2019 року, тобто з дати звернення представника позивача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком. 
Аналогічний висновок щодо вибору і застосування норми права висловлена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 р. у справі №757/12134/14-а, від 18.09.2018 р. у справі 199/5647/17, від 31.10.2019 р. у справі № 160/7699/18, що враховується судом апеляційної інстанції в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у задоволенні вимог позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з врахуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України та нарахування компенсації втрати частини доходів, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для їх задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі статтею 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).
У порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права. Суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє, а на даний час права позивача в цій частині не порушені, оскільки з моменту припинення виплати пенсії, пенсія не тільки не виплачувалась, але і не нараховувалась, тому вказані вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, визначення розміру пенсії не входить до компетенції суду, а проводиться пенсійними органами згідно чинних нормативно-правових актів та з урахуванням матеріалів пенсійної справи.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.07.2018 у справі 487/6923/16-а, від 10.07.2018 у справі № 404/6317/16-а, від 18.09.2018 у справі № 522/535/17.
Згідно із  ст. 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03 липня 1991 року №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до абзацу 3 ч. 1  ст. 2 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.
Враховуючи, що позивачу виплату пенсії не поновлено, вимоги про перерахунок пенсії з врахуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України та її осучаснення з 01.10.2017 р. відповідно до пенсійної реформи України, колегія суддів вважає передчасними, оскільки відсутні підстави вважати, що при поновленні пенсії права позивача будуть порушення в частині її розрахунку. Дана позовна вимога ґрунтується на припущенні позивачем можливих порушень суб`єкта владних повноважень при виконанні рішення суду, тому не підлягає задоволенню.    
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду, внаслідок неправильного застосування норм матеріального та порушено норми процесуального права, підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову з залишенням частини позовних вимог без розгляду з наведених вище підстав.  
З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 122, 123, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 по справі № 520/8705/19 скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про поновлення виплати пенсії за віком по суті звернення, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Прийняти в цій частині постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з 05.04.2019 року.
Позовні вимоги в частині періоду з 01.10.2017 року по 27.01.2019 року залишити без розгляду. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 р. у справі №520/8705/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    М.І. Старосуд