ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/1740/19 пров. № 857/12402/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Шевчук С. М.,
за участю секретаря судового засідання –   Джули В. М.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від          30 вересня 2019 року в справі № 460/1740/19 (головуючий суддя Щербаков В. В., м. Рівне, повний текст рішення складено 30 вересня 2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

                                                          ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.12.2018 №0011481304 та №0011491304.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що висновки акта перевірки, на підставі якого прийняті оспорювані рішення, не ґрунтуються на достовірних, об`єктивних та належним чином встановлених і відображених у акті даних, не відповідають фактичним обставинам та суперечать чинному законодавству. Так, єдиним документом, який став підставою для проведення перевірки та, як наслідок, збільшення позивачу податкових зобов`язань з ввізного мита та податку на додану вартість була експортна митна декларація №18LTKR1000EK099426 від 02.07.2018, згідно з якою вартість транспортного засобу марки “RENAULT” модель “MEGAN SCENIC”, номер кузова НОМЕР_1 становить          5600 євро. Позивач зазначає, що факт придбання імпортованого автомобіля марки “RENAULT” модель “MEGAN SCENIC”, номер кузова НОМЕР_1 за ціною 3000 євро податковим органом не спростовано, а тому рахунок-фактура від 02.07.2018 BLA№460327 є належним документом, що підтверджує вартість придбання такого автомобіля. Крім того, митну вартість імпортованого транспортного засобу було заявлено ним до митного оформлення не за ціною договору, а за резервним методом, з яким митний орган погодився, тому вона жодним чином не вплинула на суму сплачених декларантом митних платежів. Відтак, стверджувати про заниження податкових зобов`язань в даному випадку не має жодних правових та фактичних підстав. Вважає, що оспорювані рішення винесені контролюючим органом з порушенням норм чинного податкового законодавства України, а тому підлягають скасуванню. Просив позов задовольнити повністю.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 460/1740/19, позовну заяву залишено без задоволення.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що при прийнятті рішення по справі судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно та не об`єктивно. Крім цього, зазначає, що інформація від Республіки Литва не містить відомостей про      будь-яку причетність позивача до підробки чи подання неавтентичного рахунку-фактури під час митного оформлення даного автомобіля, а лише свідчить про наявність ще одного рахунку-фактури, виданого компанією на вказаний транспортний засіб вже після придбання позивачем цього автомобіля. Також, це може вказувати на протиправні дії такої організації, за які відповідач безпідставно притягнув позивача до відповідальності у вигляді зобов`язання сплатити мито та податок на додану вартість. Акт перевірки, також не містить будь-яких фактів, які б вказували на вчинення протиправних дій позивачем щодо підроблення інформації про ціну транспортного засобу.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.
Встановлено, що 04.07.2018 на підставі митної декларації №UA205090/2018/052320, ОСОБА_1 здійснено митне оформлення транспортного засобу марки “RENAULT” модель “MEGAN SCENIC”, ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 , 2013 року випуску.
Головним управлінням ДФС у Рівненській області у період з 19.11.2018 по 21.11.2018, на підставі наказу від 14.11.2018 №2818, було проведено документальну невиїзну перевірку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) щодо дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації від 04.07.2018 №UA205090/2018/052320
За результатами зазначеної перевірки контролюючим органом складено акт №2607/17-00-13-04/ НОМЕР_2 від 29.11.2018, встановлено порушення: статті 49, частини 1 статті 51, статті 52, частини 2 статті 53, статті 257, частини 1 та 2 статті 270, частини 1 статті 272, частини 2 статті 277, статті 278, статті 289 Митного кодексу України (далі – МК України), чим занижено податкове зобов`язання зі сплати мита на загальну суму 7362,74грн; пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (далі – ПК України), чим занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на загальну суму 16198,03грн.
На підставі акту перевірки №2607/17-00-13-04/ НОМЕР_2 від 29.11.2018 податковим органом було прийнято податкові повідомлення-рішення форми “Р” від 11.12.2018: №0011491304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем “мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами” на суму 9203,43грн (7362,74грн – за основним платежем, 1840,69грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)); №0011481304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 20247,54грн (16198,03грн - за основним платежем, 4049,51грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)).
Не погоджуючись з прийнятими Головним управлінням ДФС у Рівненській області податковими повідомленнями-рішеннями від 11.12.2018 №0011481304 та №0011491304, позивач звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд першої інстанції мотивував це тим, що відповідно до документів, надісланих митними органами Литовської Республіки, фактурна вартість транспортного засобу марки “RENAULT” модель “MEGAN SCENIC”, ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, ввезеного ОСОБА_1 на митну територію України, становить 5600 євро. Вказана вартість підтверджена митною декларацією країни відправника від 02.07.2018 №18LTKR1000EK099426 та рахунком-фактурою від 02.07.2018 серії BLA №460327. Вказані документи підтверджують факт придбання та оплату позивачем імпортованого автомобіля в Литві, а також його відправлення до України з Литовської Республіки, за ціною 5600 євро, в той час як наданий до митного оформлення первинний інвойс виписаний для позивача в Бельгії, яка згідно з митною декларацією не є країною відправником такого товару. Таким чином, позивачем при митному оформленні транспортного засобу марки “RENAULT” модель “MEGAN SCENIC”, ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 , занижено базу оподаткування імпортованого транспортного засобу.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 345 МК України, органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Згідно з частиною першою статті 351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Пунктом другим частини другої статті 351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів (частина третя статті 351 МК України).
Статтею 352 МК України встановлено, що посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Відповідно до частини шостої статті 345 МК України, результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.
Підставою для проведення перевірки податковим органом та основним доказом для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень були одержані від литовських митних органів експортна митна декларація MRN №18LTKC0100EK099426, згідно якої був експортований автомобіль марки «RENAULT», модель: «MEGANE SCENIC», номер кузова НОМЕР_1 та рахунок-фактура (Pazyma-Saskaita) від 02.07.2018 серії НОМЕР_3 № НОМЕР_4 , відповідно до якої вартість даного транспортного засобу складає 5600 Євро, що становить 171797,28 грн на дату митного оформлення автомобіля. Відправником автомобіля «RENAULT», «MEGANE SCENIC», номер кузова НОМЕР_1 виступала компанія UAB «EDGAZAS», Pasesupio g.14, LT - 69205, Kalvartia, країна призначення - Україна.
Однак, як встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 за МД №UA205090/2018/052320 від 04.07.2018 ввезено на митну територію України товар: легковий автомобіль, призначений для перевезення людей, бувший у використанні, марка «RENAULT», модель «MEGANE SCENIC», календарний рік виготовлення - 2013, модельний рік виготовлення - 2013, призначення: пасажирський, номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, об`єм двигуна - 1461 см3, потужність - 81 кВт, тип кузова - універсал, кількість місць включаючи місце водія - 5, колір - червоний, категорія ТЗ за документами виробника - МІ, колісна формула - 4x2.
Відповідно до наданого ним до митного оформлення рахунку-фактури (Pazyma-Saskaita) від 02.07.2018 серії BLA№460327 даний ТЗ був проданий компанією                            UAB «EDGAZAS», Pasesupio g.14, LT -69205, Kalvartia громадянину ОСОБА_1 за ціною 3 000 Євро (а. с. 24).
Згідно з експортною митною декларацією MRN №18LTKC0100EK099426 експортером товару являється UAB «EDGAZAS», Pasesupio g. 14, LT-69205, Kalvartia (а. с. 26). Ця ж фірма зазначена як продавець товару в інвойсі для оплати за товар українському покупцю - ОСОБА_1 . 
За митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UA205090/2018/052320, одержувачем товару та особою відповідальною за фінансове врегулювання задекларовано ОСОБА_1                     (а.с. 23).
Відповідно до інформації АСМО «Інспектор», 03.07.2018 ОСОБА_1 ввіз автомобіль «RENAULT, «MEGANE SCENIC», календарний рік виготовлення - 2013, модельний рік виготовлення - 2013, номер кузова НОМЕР_1 на митну територію України через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС та подав під час пропуску на митну територію України до митного оформлення рахунок - фактуру (Pazyma-Saskaita) від 02.07.2018 серії BLA№460327, де вартість вищевказаного автомобіля становить                         3000, 00 Євро.
З вказаного слідує, що між відомостями одержаними від литовських митних органів і наданими позивачем для митного оформлення транспортного засобу документами дійсно є невідповідності щодо вартості транспортного засобу.
Щодо даних обставин колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу (ч.1 ст.51 Митного кодексу України).
За змістом частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно з частиною першою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною другою статті 52 МК України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначені частиною першою статті 57 МК України, згідно з якою, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Частиною 1 статті 257 Митного кодексу України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.
Слід зазначити, що при митному оформлені товару митна вартість та інші відомості, що відображені в митній декларації були заявлені декларантом у відповідності до ст. 52 МК України, з використанням шостого (резервного) методу визначення митної вартості                    (ст. 64 Митного кодексу України) та ст. 257 Митного кодексу України. Так, позивачем було пред`явлено до митного оформлення виключно ті документи, які були йому передані продавцем та зазначено їх у графі декларації 44.
Такі документи ніким не скасовані чи визнані судом недійсними. Будь-яких доказів, що свідчать про їх підробку, виправлення чи підміну в акті перевірки не наведено. Водночас податковий орган неправомірно надає перевагу документам та відомостям, які отримані із Литви над документами, які були подані при проведенні митних процедур. Жодних пояснень від позивача податковий орган не витребовував, також жодних підтверджуючих документів інспектори, що проводили перевірку у позивача не вимагали.
Посилання відповідача на той факт, що експортна декларація                                     MRN №18LTKC1000EK099426 являється належним доказом заниження митної вартості позивачем не відповідає дійсності, оскільки сама по собі експортна декларація доводить лише факт оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці, оскільки, як вбачається з самого запиту митних органів Литовської Республіки, вони просять підтвердження ввезення на митну територію автомобіля марки «RENAULT», номер кузова НОМЕР_1 . Тобто, експортна декларація жодним чином не виключає можливості переходу прав на автомобіль після такого оформлення до інших осіб, в тому числі, до продавця, зазначеного в поданих до митного оформлення документах.
Крім цього, відповідач як суб`єкт владних повноважень не перевірив обставин завершення експорту транспортного засобу, не направив запиту компанії, яка фігурує відправником товару згідно з документами, наданих митними органами Литовської Республіки та документами, поданими до митного оформлення позивачем.
Слід також вказати, що заявлена декларантом митна вартість транспортного засобу згідно з митною декларацією ІМ40ДЕ №UA205090/2017/052320 від 04.07.2018 була визначена погоджена митним органом за передбаченим ст.64 МК України резервним методом. Митний орган у разі сумніву щодо ціни товару має повноваження запитувати додаткові документи або коригувати митну вартість, однак рішення про коригування митної вартості відповідачем не приймалось.
Тобто, з вказаного слідує, що при проведенні митних формальностей митний орган самостійно досліджував та встановив митну вартість на автомобіль, який переміщувався на митну територію України. Митниця ДФС в рамках застосування ст. 64 МК України з`ясовувала раніше визнані (визначені) органами доходів і зборів митні вартості, і оскільки коригування не відбулось, то митна вартість визначена правильно та законно.
Поряд з цим, при проходженні митних формальностей при ввезенні вищевказаного транспортного засобу на митну територію України були подані необхідні документи, які не викликали сумніву як щодо порядку їх заповнення так і щодо їх змісту, а тому отримані від митних органів Литовської Республіки документи, на переконання суду апеляційної інстанції, не є самодостатніми, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 та не доводять наявності у діях позивача умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом надання неправдивих відомостей щодо відправника, отримувача та вартості товару.
Колегія суддів також звертає увагу, що будь-яких доказів щодо фальсифікації поданих до митного оформлення в Україні документів, їх недійсності чи недостовірності в матеріалах справи відсутні, не здобуті такі і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Посилання відповідача на документи, які містять відмінні дані від тих, що були подані до митного оформлення, можуть стосуватися факту ймовірної підробки документів, проте це не може бути беззаперечним доказом вини позивача, оскільки достовірність поданих позивачем документів до митного оформлення не спростована належними доказами у справі, а відтак всі сумніви тлумачиться на користь особи, яку звинувачують у вчиненні неправомірних дій.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №817/1107/17.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позов необхідно задовольнити, оскільки суб`єктом владних повноважень не наведено належних та допустимих доказів заниження бази оподаткування імпортованого транспортного засобу позивачем, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 11.12.2018 №0011481304 та №0011491304 є протиправними та підлягають скасуванню.
За пунктами 3, 4 ч.1 ст.317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
В підсумку, такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позову з наведених вище підстав.
Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно квитанції №МР_АВ060395МОА_8712125 від 22.07.2019 (а. с. 4) за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 768, 4 грн, а за подання апеляційної скарги згідно квитанції                   №МР_АВ13038SIM_11261008 від 12.12.2019 сплатив судовий збір у розмірі 1152, 6 грн.
Враховуючи повне задоволення позову та вимоги ст.139 КАС України, слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір в розмірі 1 921 грн.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322,                         ст.325 КАС України, суд, –

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 30 вересня 2019 року в справі № 460/1740/19 – скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень  – задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 11 грудня 2018 року № 0011481304 та №0011491304.
Стягнути з Головного управління ДФС у Рівненській області (код ЄДРПОУ 39394217) за рахунок його бюджетних асигнувань, передбачених на оплату судового збору на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код фізичної особи НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених                              п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 19 лютого 2020 року