ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 лютого 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №589/2598/17 
Номер провадження 22-ц/816/520/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони :
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Імпульс»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2019 року у складі судді Литвинко Т.В., ухвалене у місті Шостка, повний текст якого складено 23 грудня 2019 року,

                                                      в с т а н о в и в : 

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» (далі ШКЗ «Імпульс») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі. 
Свої вимоги мотивував тим, що наказом № 104у від 15 червня 2017 року його було звільнено з посади стрілка ВОХОР (воєнізованої охорони) ШКЗ «Імпульс» у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки така робота не була йому протипоказана згідно з довідкою МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда, так як з 2015 року у відрядження його не направляли, зброя йому не видавалась, а розпорядженням начальника загону ВОХОР з 27.03.2017 йому був визначений графік роботи в першу зміну з 8.00 до 17.00 години. Також вказує, що наказ про його звільнення був виданий без фактичної наявності у роботодавця витягу з протоколу засідання об`єднаного профспілкового комітету, йому не були запропоновані всі вакансії та він не відмовлявся від запропонованого переведення. Посилаючись на ці обставини, просив суд визнати наказ директора ШКЗ «Імпульс» від 15.06.2017 № 104у «Про звільнення ОСОБА_1 » незаконним та скасувати його; поновити його на посаді стрільця 3-го розряду воєнізованої охорони (ВОХОР) ШКЗ «Імпульс».
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
При цьому вказує, що суд зробив помилкові висновки щодо його відмови від наявної вакансії та від переведення, оскільки він лише наполягав на наданні йому характеристики робочого місця на посаді складальника виробів з деревини будівельно-ремонтного цеху № 11. Вважає, що його звільнення відбулося поза належною правовою процедурою та чинним законодавством, оскільки роботодавцем були проігноровані положення ст. 8 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», яка передбачає, що висновок медико-соціальної експертної комісії з професійної придатності включається в індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю і є підставою для здійснення професійної орієнтації, професійної освіти і наступного працевлаштування з урахуванням побажань і думки особи з інвалідністю.
У відзиві на апеляційну скаргу КП «Шосткинський казенний завод «Імпульс» зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, адже, судом першої інстанції зроблені правильні висновки в частині відмови позивача від наявних вакансій, а саме рішення ухвалено на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ШКЗ «Імпульс» – Макевич Н.М., Черкай В.К., які проти скарги заперечували, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наказом відповідача  від 21 листопада 2011 року № 398 ОСОБА_1 21 листопада 2011 року прийнято стрільцем загону ВОХОР до ШКЗ «Імпульс». Наказом від 29 березня 2017 № 370к його було переведено стрільцем 3-го розряду воєнізованої охорони (ВОХОР), про що зроблені відповідні записи в трудовій книжці (том 1, а.с. 10).
Наказом директора від 15 червня 2017 року № 104у позивача звільнено з посади стрільця 3-го розряду воєнізованої охорони (ВОХОР)  у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п. 2 ст. 40 КЗпП України (том 1, а.с. 4).
Також встановлено, що з 18.01.2017 року до 06.02.2017 року, з 07.02.2017 року до 17.02.2017 року, з 18.02.2017 року до 15.03.2017 року позивач знаходився на лікарняному (том 1, а.с. 30-32). Після подачі позивачем лікарняних листів, відповідачу стало відомо, що з 15 березня 2017 року позивача визнано інвалідом ІІ групи загального захворювання.
В довідці до акту огляду МСЕК від 15 березня 2017 року зазначено, що інвалідність ОСОБА_1 встановлено на строк до 1 квітня 2018 року. Йому протипоказана важка фізична праця, нічні зміни, тривалість робочого дня більше 8 годин, відрядження, шкідливі умови праці, виражені психоемоційні навантаження. Вказане також підтверджується Індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 15 березня 2017 року № 285 (том 1, а.с. 5, 6-8).
28 березня 2017 року відповідач направив запит голові Шосткинської МСЕК, в якому просив роз`яснити, чи може працювати ОСОБА_1 ВОХОР (том 1, а.с. 35).
Розпорядженням начальника загону ВОХОР № 5 від 27 березня 2017 року до отримання роз`яснення з МСЕК позивачу тимчасово надана робота в 1-шу зміну з 8.00 до 17.00 (том 1, а.с. 11).
30 березня 2017 року Шосткинська міжрайонна МСЕК надала роз`яснення, що ОСОБА_1 не може працювати стрільцем ВОХОР за станом здоров`я. Йому протипоказані такі види трудової діяльності як робота із значним нервово-психічним напруженням, з постійними або епізодичними значними фізичними навантаженнями, робота, пов`язана з дією токсичних речовин, в несприятливих мікрокліматичних та екстремальних умовах, добові чергування. Хворий потребує звільнення від додаткових навантажень, нічних змін, відряджень. Показано: праця в комфортних умовах в денний час з виключенням дії високих температур, інтенсивного виробничого шуму, виконання простих дій за заданим планом, без дефіциту часу, розумове навантаження – рішення простих задач, форма організації праці – індивідуальна, в одну зміну, тривалістю не більше 8 годин. Рекомендовано раціональне працевлаштування: контролер якості, комірник, табельник, черговий, складальник виробів (том 1, а.с. 36).
Згідно з графіком роботи стрільців загону ВОХОР на 2017 рік, затвердженим директором ШКЗ «Імпульс» та погодженим з Об`єднаною профспілковою організацією, стрільці працюють 22 години на добу (з 9.00 до 9.00 наступної доби), а потім 2 доби вихідних (том 1, а.с. 57-59).
Обов`язки стрільця  визначені в Робочій інструкції стрільця 3 розряду воєнізованого загону (ВОХОР) (том 1, а.с. 62-73), відповідно до якої, стрілки ВОХОР охороняють основну і допоміжну території по периметру підприємства, контрольно-прохідні та контрольно-проїзні пункти, пропускають на територію та випускають з території підприємства працівників, з повним або частковим оглядом, і транспорт з повним оглядом. Також в обов`язки стрільця входить супроводження спеціальних вантажів. Така робота вимагає від працівника чіткої орієнтації у складних ситуаціях, швидкого, одноособового прийняття рішення у разі проникнення сторонніх осіб на територію підприємства, перекидання через огорожу матеріальних цінностей, при виникненні конфліктних ситуацій на контрольно-пропускних пунктах.
03 квітня 2017 року відповідач повідомив позивача про те, що у зв`язку з визнанням його інвалідом 2 групи загального захворювання та встановлення інвалідності, за станом здоров`я подальша робота стрільцем ВОХОР йому протипоказана. Позивача попереджено про подальше звільнення у разі відмови від раціонального працевлаштування, рекомендованого МСЕК та виходячи з наявності вакантних посад на підприємстві. Одночасно йому запропоновано переведення на посаду складальника виробів з деревини цеху № 11.
Позивач ознайомився з даним повідомленням, але зазначив, що не згоден з ним, так як ще не отримав карту реабілітації хворого (том 1, а.с. 37).
10 квітня 2017 року після отримання карти реабілітації, з урахуванням реабілітаційних заходів, зазначених у ній, відповідач повторно повідомив позивача про те, що за станом здоров`я він не може продовжувати роботу на займаній посаді та запропонував раціональне переведення.
Позивач під підпис ознайомлюватися з повідомленням відмовився, про що складено відповідний акт (том 1, а.с. 38-39).
27 квітня 2017 року відповідачем було проведено засідання комісії по розгляду питання працевлаштування ОСОБА_1 на іншу роботу. Позивачу зачитано повторно повідомлення про можливість звільнення на підставі ч. 2 ст. 40 КЗпП України та запропоновано переведення на посаду складальника виробів з деревини цеху № 11. Однак, згідно з копією акту та протоколу засідання, останній повідомив, що його влаштовує теперішня робота та він не планує переходити на іншу (том 1, а.с. 41-43).
03 травня 2017 року відповідач звернувся до Об`єднаної профспілкової організації з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади стрільця 3-го розряду воєнізованої охорони (ВОХОР) відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України (том 1, а.с. 44-45).
11 травня 2017 року було проведено засідання об`єднаного профспілкового комітету, на якому також був присутній позивач. На засіданні прийнято рішення про необхідність ознайомлення позивача з вакантними робочими місцями та вирішено  розглянути подання після такого ознайомлення (том 1, а.с. 46).
12 травня 2017 року позивачу були запропоновані вакантні робочі місця для раціонального працевлаштування відповідно до висновку МСЕК (складальник виробів з деревини будівельно-ремонтного цеху № 11, контролер виробів капсульного виробництва цеху № 1). У повідомленні зазначено основні функціональні обов`язки за вказаними посадами: складальник виробів з деревини будівельно-ремонтного цеху № 11 - складання, збивання або склеювання ящиків з деревини; виробів капсульного виробництва цеху № 1 - контроль оболонок для капсулів на відповідність їх кресленню шляхом ретельної перевірки по зовнішньої та внутрішньої поверхням візуально або візуально за допомогою лупи, або гладких, різьблених калібр-пробок та кілець, огляд напівфабрикатів виробів візуально.
З даним повідомлення позивач ознайомився, але зазначив, що йому не запропоновані всі вакансії, що розглядалися на засіданні профкому 11.05.2017 р. (том 1, а.с. 47).
12 червня 2017 року відповідач повторно звернувся до Об`єднаної профспілкової організації з поданням про надання згоди на звільнення позивача, відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України (том 1, а.с. 48).
14 червня 2017 року відбулося засідання об`єднаного профспілкового комітету в присутності ОСОБА_1 , на якому було вирішено надати згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України (том 1, а.с. 49-50).
Судом встановлено, що в день звільнення позивачу було видано копію наказу про звільнення, надано повідомлення про суму остаточного розрахунку, виданий остаточний розрахунок. Трудову книжку в день звільнення позивач отримати відмовився, про що був складений акт від 15 червня 2017 року, а 16 червня 2017 року відповідач направив позивачу лист про необхідність отримати трудову книжку.
В судовому засіданні був досліджений штатний розпис ШКЗ «Імпульс» на 2017 рік (оригінал з грифом «ДСК») для перевірки достовірності переліку вакантних посад, копія якого до матеріалів справи не долучалася з огляду на заборону її виготовлення відповідно до постанови КМУ № 736 від 19.10.2016 року «Про затвердження типової інструкції про порядок обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містить службову інформацію». Вказаний документ також був наданий на ознайомлення позивачу та його представнику.
Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивоване тим, що при звільненні позивача із займаної посади відповідач не допустив порушення його трудових прав, наказ про звільнення відповідає нормам чинного законодавства, тому відсутні підстави для поновлення його на роботі.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.        
Пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.
Невідповідність працівника посаді, яку він займає, або виконуваній роботі може виявлятися у стані здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи. Про невідповідність працівника може свідчити висновок медико-соціальної експертної комісії, якщо працівника визнано інвалідом і йому рекомендована робота інша, ніж він виконує.
Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених, в тому числі п. 2 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Відповідно до роз`яснень п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1999 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам належить мати на увазі, що при розгляді справ про звільнення за п. 2  ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до ст. 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу відповідно до медичного висновку тимчасово або без обмеження строку.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за згодою потерпілого роботодавець зобов`язаний надати йому рекомендовану ОСОБА_2 роботу за наявності відповідних вакансій.
Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я інвалідів.
Враховуючи зазначені положення законів, належним чином дослідивши обставини справи, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач не може належним чином виконувати покладені на нього трудові обов`язки, оскільки робота стрільця 3-го розряду ВОХОР протипоказана йому за станом здоров`я. Відповідачем були запропоновані позивачу всі наявні вакансії, що відповідають медичним рекомендаціям МСЕК, проте, згоди на переведення на іншу роботу, відповідно до медичного висновку, ОСОБА_1 не надав. Переведення на іншу роботу без згоди працівника не допускається. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд зробив помилкові висновки щодо його відмови від наявної вакансії та від переведення є безпідставними.
Судом встановлено, що позивач був ознайомлений з переліком вакантних посад, які він може займати відповідно до медичних рекомендацій, проте, в матеріалах справи відсутні докази його згоди на переведення, а також того, що він звертався до відповідача з заявою про переведення на якусь із запропонованих посад. 
Разом з тим, в судовому засіданні суду першої інстанції позивач підтвердив, що йому була запропонована посада складальника виробів з деревини, однак, від цієї посади він відмовився, так як вважав, що за станом здоров`я не може її виконувати, оскільки вона для нього складна. Від посади контролера виробів капсульного виробництва він також відмовився, оскільки має поганий зір та в приміщенні, де розташоване робоче місце, дуже шумно.
14 червня 2017 року відбулося засідання об`єднаного профспілкового комітету в присутності ОСОБА_1 , на якому було вирішено надати згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при звільненні позивача було дотримано порядок його звільнення, передбачений законодавством при звільненні працівника на цій підставі, права ОСОБА_1 , як працівника, при звільненні порушені не були, тому відсутні підстави для поновлення його на посаді стрільця 3-го розряду ВОХОР (воєнізованої охорони) ШКЗ «Імпульс».
Під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не встановлено порушень роботодавцем при звільненні позивача положення ст. 8 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.  
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд   
                                                          п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.  

Головуючий -                                                                                    О.Ю. Кононенко

Судді :                                                                                                В.І. Криворотенко 

                                                                                                             С.С. Ткачук