Ухвала

17 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 320/3096/18
провадження № 51 – 792  ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого судді                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_4 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року,
встановив:
вироком Бєлгородського обласного суду Російської Федерації від 14 березня
2017 року ОСОБА_4 засуджено за п. «а» ч. 4 ст. 291.1, ч. 3 ст. 30, п. «а», «г» ч. 4
ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк
9 років 6 місяців. Ухвалою Верховного суду Російської Федерації від 24 травня
2017 року зазначений вирок залишений без змін.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2019 року вирок Бєлгородського обласного суду Російської Федерації від 14 березня
2017 року стосовно ОСОБА_4 приведено у відповідність із законодавством України. Постановлено ОСОБА_4 визнати винним за: ч. 3 ст. 305 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років; - ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України – до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк
9 років 6 місяців. Зараховано засудженому у строк відбування покарання період відбування ним покарання на території Російської Федерації, рахуючи строк покарання з моменту його затримання з 29 березня 2016 року.
За змістом касаційної скарги засуджений, не погоджуючись із постановленим судом першої інстанції рішенням, звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване судове рішення змінити.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. 
Оскільки ухвала суду першої інстанції стосовно ОСОБА_4 в апеляційному порядку не переглядалася, тобто рішення, яке б за наслідками розгляду апеляційної скарги давало можливість касаційному суду переглянути зазначену ухвалу, цим судом не прийнято, то відповідно до ст. 424 КПК України оскаржуване судове рішення не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції. 
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову в відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
З огляду на викладене, Суд уважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 .
На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
ухвалив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                                       ОСОБА_3