Постанова
Іменем України
 
23 січня 2020 року
м. Київ
справа №676/5963/16-ц
провадження № 61-6110св19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Петрова Є.В., Мартєва С.Ю.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_4 , на рішення Кам`янець-Подільського районного суду Хмельницької області від 26 листопада 2018 року у складі головуючого судді Бондар О.О. та постанову Хмельницького апеляційного суду  від 18 лютого 2019 року у складі суддів: П`єнти І.В., Корніюк А.П., Талалай О.І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року  ОСОБА_1  звернувся з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення солідарно з відповідачів на його користь заборгованості за договором позики в сумі 80000 доларів США , що станом                       на 01 грудня 2016 року становить 21520000 гривень 00 коп. 
Позов мотивовано, що 11 грудня 2012 року він уклав з відповідачем ОСОБА_2 письмовий договір про надання у позику грошових коштів в сумі 80 000 доларів США, що згідно з курсом валют станом на 01 грудня 2016 року еквівалентно 2 152 000 грн. зі строком повернення до 12 грудня 2013 року. 
Зазначав, що зобов`язання за договором відповідач не виконав, грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідачів, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, та отримали грошові кошти на потреби сім`ї, на його користь борг за договором позики (розпискою) від 11 грудня 2012 року в сумі 80000 доларів США, що станом на 01 грудня 2016 року становить 2 152 000 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1  заборгованість за договором позики в сумі 2137691 грн. 59 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  судовий збір в сумі 3307 грн. 20 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1  судовий збір в сумі 3307 грн. 20 коп.
Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2018 року заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2018 року скасовано.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 2 137 691 грн. 59 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3307 грн. 20 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3307 грн. 20 коп.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальником не виконані умови договору позики щодо своєчасного повернення суми боргу, позика використана в інтересах сім`ї, тому відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за невиконання зобов`язань за договором позики.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Хмельницького апеляційного суду  від 18 лютого 2019 року, рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2018 року скасовано та постановлено нове, яким позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2  на користь                                               ОСОБА_1  заборгованість за договором позики в розмірі                                     76760 доларів США. В решті позову відмовлено. Вирішено питання по судовому зборі. 
Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції, та постановляючи нове, яким частково задовольнив позов, виходив з того, що борговою розпискою від 11 грудня 2012 року відповідач не виконав в повному обсязі грошового зобов`язання за договором позики,  а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню борг за договором позики в розмірі                      76760 доларів США. 
Апеляційний суд, скасував рішення суду першої інстанції в частині солідарного  стягнення з ОСОБА_3 , так як позивачем не було доведено, що отримані в борг кошти ОСОБА_2 були витрачені саме в інтересах сім`ї, що є його процесуальним обов`язком, відповідно до статті 12, 81 ЦПК України. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
20 березня 2019 року  ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кам`янець-Подільського районного суду Хмельницької області від 26 листопада 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду  від 18 лютого 2019 року, в якому просить скасувати судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області №676/5963/16-ц.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення постановлені з порушенням норм матеріального права та судами не було встановлено всіх фактичних обставин справи, а саме, що відповідача за борговою розпискою грошові кошти не отримував, а боргова розписка була написана під психологічним тиском.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
24 квітня 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення,  а оскаржувані судові рішення без змін, так як вважає, що вони постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що позивач надав відповідачу - ОСОБА_2 протягом 2011 року в позику грошові кошти в еквіваленті 61500 доларів США.
11 грудня 2012 року відповідачем ОСОБА_2 було написано розписку про те, що він взяв в позику грошові кошти , що разом з відсотками становить 80000 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язаний був повернути до 12 грудня 2013 року (а.с. 90 т. 2).
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що частково кошти за договором позики повертались ОСОБА_2 шляхом перерахування на картковий рахунок позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» та готівкою, сума сплати становить 3240 доларів США (29671 грн. + 3495 грн. + 2000 доларів США) (а.с. 167-197 т. 1). Дана обставина не заперечується позивачем.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. А тому, посилання відповідача на неотримання ним коштів в борг спростовані судом апеляційної інстанції. 
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з положеннями частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З урахуванням зазначених норм права та обставин справи, апеляційний суд надавши оцінки всім доказам, а саме розписці від 11 грудня 2012 року, та вірно встановив, що відповідач не виконав в повному обсязі грошового зобов`язання за договором позики,  а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню борг за договором позики в розмірі 76760 доларів США.
Проте, за змістом статті 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обов`язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім`ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім`ї.
А тому, апеляційний суд дослідивши обставини справи, прийшов до вірного висновку, що позивачем не було доведено, що отримані в борг кошти ОСОБА_2 були витрачені саме в інтересах сім`ї, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), а тому в цій частині апеляційний суд прийшов до вірного висновку про те, що підстави для задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_3 відсутні у зв`язку з їх недоведеністю. 
Доводи касаційної скарги, що за борговою розпискою ОСОБА_2   грошові кошти не отримував, а боргова розписка була написана під психологічним тиском, спростовані апеляційним судом та надана їм правова оцінка, а саме оскільки, ч. 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Отже, апеляційним судом встановивши, що у позивача наявний оригінал боргової розписки, що відповідно до частини третьої статті 545 ЦК України свідчить про неповернення боргу відповідачем, апеляційний суд обґрунтовано стягнув на користь позивача суму боргу .
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційної інстанцій - без змін.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України  передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.
Рішення Кам`янець-Подільського районного суду Хмельницької області                       від 26 листопада 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду                  від 18 лютого 2019 року без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             В. М. Сімоненко
 
Є. В. Петров
 
С. Ю. Мартєв