Справа № 161/12216/16-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/238/20  Категорія: 84 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
04 лютого 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,
секретар с/з - Вергун Т.С.,
з участю:
         представника державної виконавчої служби - Білової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року,

                                              В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року державний виконавець Другого відділу ДВС міста Луцьк Білова В.А. звернулася в суд з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , яке обґрунтувала тим, що на примусовому виконанні у Другому відділі ДВС міста Луцьк перебуває виконавче провадження № 56098672 про усунення стягувачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкод у користуванні належним їм нежитловим приміщенням - кладовою площею 8,1 кв. м. (на плані №6) в  квартирі АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення. Боржник ОСОБА_1 в добровільному порядку рішення суду не виконує.
Державний виконавець також зазначала, що при огляді нежитлового приміщення - кладової площею 8,1 кв. м. (на плані № 6) встановлено, що вказане нежитлове приміщення самовільно відмежовано від квартири стягувачів збудованою стіною, дана стіна є спільною між кладовою (нежитлове приміщення) та квартирою АДРЕСА_2 житлове приміщення), яка згідно з даними  технічного паспорта квартири належить боржнику ОСОБА_1 , 
Посилаючись на зазначені обставини, державний виконавець просила суд вирішити питання про примусове проникнення до квартири боржника ОСОБА_1   з метою проведення виконавчих дій, а саме: усунення стягувачам перешкод у користуванні кладовою та повернення даного приміщення у відповідний до технічного плану стан, яка входить до складу квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 09 грудня 2019 року подання державного виконавця задоволено.
Постановлено надати дозвіл старшому державному виконавцю Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Біловій В.А. на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_2 .
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, боржник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця.
В судовому засіданні державний виконавець апеляційну скаргу боржника заперечила і просила скаргу залишити без задоволення, боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою дитини.
Проте, із поданої боржником довідки не вбачається, що її дитина перебуває на лікуванні, у зв`язку з чим боржник ОСОБА_1 не мала можливості брати участь у судовому засіданні, а тому апеляційний суд розглянув справу у її відсутності.
Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Із матеріалів справи убачається, що на примусовому виконанні у Другому відділі ДВС міста Луцьк перебуває виконавче провадження №56098672 про усунення ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкод у користуванні належним їм нежитловим приміщенням - кладовою площею 8,1 кв. м. ( на плані №6), яке входить до складу їх квартири АДРЕСА_1 шляхом звільнення цього нежитлового приміщення. Копії постанов про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам виконавчого провадження для виконання та відому. Однак, рішення суду боржником ОСОБА_1 добровільно виконано не було.
Задовольняючи подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконує рішення суду та не надає доступу державному виконавцю до своєї квартири, у зв`язку з чим державний виконавець не може виконати рішення суду, яке набрало законної сили.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Відповідно до статті 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.
Відповідно до частини 1 статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Згідно з пунктом 4 частини  3 статті  18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.
Пунктом 13 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.
Отже, за змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Обґрунтовуючи своє подання про проникнення до житла, державний виконавець вказувала на те, що з метою виконання рішення суду про усунення перешкод в користуванні нежитлового приміщення нею за місцем вчинення виконавчих дій  неодноразово здійснювались виходи  до квартири боржника, проте добровільно рішення суду боржник не виконує, про що державним виконавцем складені відповідні акти (т.1,а.с.7,8)
Відповідно до частини 1, 4 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
При цьому, у судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем вчинялись дії, спрямовані на виконання рішення суду про усунення стягувачам перешкод у користуванні ними приміщенням кладової, яка входить до складу їх власної квартири.
При огляді державним виконавцем нежитлового приміщення - кладової площею 8.1 кв. м. (на плані № 6) встановлено, що зазначене приміщення кладової відмежовано від квартири стягувачів самочинно збудованою стіною, яка розмежовує приміщення кладової (нежитлове приміщення) та квартиру АДРЕСА_2 приміщення), що належить боржнику ОСОБА_1 .
Згідно з даними технічного паспорта квартири АДРЕСА_1 , що належить стягувачам, до складу даної квартири входить приміщення кладової площею 8,1 кв.м., тобто після перепланування кімнат в гуртожитку і надання приміщенню гуртожитку статусу житлового будинку менша частина нежитлового приміщення кладової площею 8,1 кв.м. залишилась в користуванні стягувачів як приналежність до їх квартири, а інша частина вказаного нежитлового приміщення стала частиною квартири боржника
Судом також встановлено, що боржник ОСОБА_1 самовільно розібрала стіну, яка розділяла належну стягувачам приміщення кладової від її квартири та зайняла більшу частину приміщення кладової, внаслідок чого збільшилася  житлова площа квартири боржника.
Рішення суду про усунення перешкод стягувачам у користуванні приміщенням кладової, яка входить до складу їх квартири, шляхом виселення із цього нежитлового приміщення, набрало законної сили, але боржником ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконується, хоча Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
З врахуванням зазначених обставин та того, що виконати рішення суду про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням без проникнення до квартири боржника не є можливим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання державного виконавця щодо проникнення до житла боржника.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність судового рішення, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року в даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді