ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року	Львів	Справа № 460/541/19 пров. № 857/11110/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань -                     Чопко Ю.Т.   
представника позивача -                                           Красовського В.Б.
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року (головуючий суддя: Комшелюк Т.О., місце ухвалення - м. Рівне, дата складення повного тексту рішення - 31.07.2019) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправним та скасування припису, -

встановив:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 11.03.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Рівненській області про усунення виявлених порушень № РВ46/1637/АВ/П від 21.02.2019.
Обґрунтовує позов тим, що відповідачем проведено інспекційне відвідування, за результатами якого, складений акт інспекційного відвідування та як наслідок, припис про усунення виявлених порушень за порушення законодавства про працю. Позивач стверджує, що дії відповідача по проведенню інспекційного відвідування та винесення за його результатами припису є незаконними, оскільки інспекційне відвідування проведено всупереч Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Крім того, стверджує про відсутність з його сторони будь-яких порушень законодавства про працю. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року позов задоволено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке є необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, покликається на те, що за наслідками інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 виявлено порушення вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України, зокрема, при звільненні працівника ОСОБА_2 03.10.2017, виплату всіх належних сум здійснено 03.11.2017 та не проведено виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Представником позивача, подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У відповідності до ст. 195 КАС України, судове засідання проведено в режимі відеоконференції.
Представник позивача Красовський В.Б. у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просив в її задоволенні відмовити, а судове рішення залишити без змін.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 12.02.2019 по 13.02.2019 відповідачем проведене інспекційне відвідування позивача, про що складений акт № РВ46/1637/АВ від 13.02.2019.
Зазначеним актом встановлені порушення позивачем вимог ст. 116, 117 КЗпП України  стосовно ОСОБА_2 , а саме: при звільненні ОСОБА_2 03.10.2017 (наказ від 03.10.2017 № 2609/01) не проведено виплату всіх належних йому сум в день звільнення. Згідно платіжної відомості за жовтень 2017 року від 03.11.2017, розрахунок зі звільненим проведено 03.11.2017. ОСОБА_2 не проведено виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
ОСОБА_1 , 15.02.2019 направив на адресу Управління Держпраці у Рівненській області зауваження до акту інспекційного відвідування. За змістом зауважень, позивач стверджує про відсутність порушення вимог законодавства про працю та на підтвердження своїх доводів долучає докази, зокрема, належним чином засвідчену копію виписки банку по особовому рахунку за 03.10.2017; належним чином засвідчену копію пояснюючої ОСОБА_2 від 14.02.2019; належним чином засвідчену копію відповіді ФОП ОСОБА_3 (аудитора) від 14.02.2019.
Відповідачем, 20.02.2019 надана відповідь на зауваження до акту інспекційного відвідування за змістом якої, відповідач стверджує, що при ознайомленні з актом інспекційного відвідування позивач не заперечував щодо виявленого порушення та не надав додаткових документів, які б підтвердили відсутність порушень. А про отримання розрахункових коштів 03.11.2017 свідчить підпис працівника ОСОБА_2 у відомості на виплату грошей № КВ-0000001 за жовтень від 03.11.2017. У зв`язку із наведеним, аргументи позивача, викладені у запереченні не спростовують порушення, викладені у акті інспекційного відвідування.
Управлінням Держпраці у Рівненській області, 21.02.2019 за наслідками висновку акту інспекційного відвідування, винесений припис про усунення виявлених порушень № РВ46/І637/АВ/П, яким зобов`язано ОСОБА_1 усунути виявлені порушення у строк до 07.03.2019.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахована заробітна плата у зв`язку із звільненням громадянина ОСОБА_2 була виплачена 03.10.2017, при цьому оператором у відомості на виплату коштів за жовтень 2017 було допущено технічну помилку у даті і замість жовтня зазначено листопад. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007 (далі Закон № 877-V).
Відповідно до ст. 1 Закону № 877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V, заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі-Положення № 96), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі-загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно п.п 5 п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 № 340 (далі-Положення), Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.
Відповідно до п.п. 5 п. 6 Положення Управління Держпраці для виконання покладених на нього завдань має право, зокрема, проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих,   службових,   адміністративних   приміщень   та   об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, встаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці; безперешкодно без попереднього повідомлення проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень юридичних осіб (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичних осіб, які використовують найману працю.
Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295), передбачено процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.
Відповідно до п. 2 цього Порядку, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.
Пунктом 19 Порядку № 295 передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
  Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (п. 23 Порядку № 295).
Аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що управління Держпраці, через утворені в установленому порядку територіальні органи, мають право здійснювати нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю, зокрема фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, з дотриманням процедури здійснення такого нагляду. За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. 
Відповідно до наказу ГУ Держпраці у Рівненській області від 23.01.2019 № 120 та направлення для проведення інспекційного відвідування від 23.01.2019 № 107-Н/09-27, позапланова перевірка ФОП ОСОБА_1 проведена на підставі звернення ОСОБА_4 від 14.01.2019 вх № М-21/18-04 (а. с. 49-51).
У пп. 1 п. 5 Порядку № 295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 877-V, підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам.
Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Аналізуючи вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у разі проведення позапланового заходу, з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позапланова перевірка (інспекційне відвідування) проводилася у позивача з питань додержання законодавства про працю в цілому, а не по питаннях, які стали підставою для такої перевірки, зокрема, звернення громадянки ОСОБА_4 , відповідно до якого вона повідомляла про порушення відносно неї позивачем законодавства про працю.
Тобто, під час інспекційного відвідування з`ясовувались не лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, а й інші питання, що на думку суд апеляційної інстанції, є порушенням порядку проведення перевірки.
Щодо встановленого в ході інспекційного відвідування порушення та винесення відповідачем припису про усунення виявлених порушень, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За приписами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 у 2017 році перебував із позивачем у трудових правовідносинах. ОСОБА_2 , 03.10.2017 був звільнений на підставі наказу № 2609/01.
Послуги бухгалтерського та податкового обліку ФОП ОСОБА_1 надавалися фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 , на підставі відповідного договору № 02/01/17 від 02.01.2017.
Позивачем, 03.10.2017 були сплачені кошти ЄСВ та ПДФО у зв`язку із виплатою коштів ОСОБА_2 при звільненні 03.10.2017. Наведене підтверджується випискою по особовому рахунку з АТ «Альфа-Банк» за 03.10.2017.
Підтвердженням того, що ФОП ОСОБА_1 було виплачено ОСОБА_2 всі належні йому у зв`язку із звільненням суми грошових коштів є письмове пояснення останнього від 14.02.2019, в якому вказаний громадянин підтвердив факт здійснення з ним повного розрахунку саме 03.10.2017. Також, наведені обставини підтвердженні ОСОБА_2 в судовому засіданні, який давав покази в якості свідка в суді першої інстанції.
Слід також звернути увагу, що у письмовій відповіді на запит ФОП ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 , остання повідомила, що нарахована заробітна плата, у зв`язку із звільненням громадянина ОСОБА_2 , була виплачена 03.10.2017, при цьому оператором у відомості на виплату грошей за жовтень 2017 було допущено технічну помилку у даті і замість жовтня зазначено листопад. 
Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 21 Порядку № 295, якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Отже, враховуючи вимоги п. 21 Порядку № 295, не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта інспекційного відвідування, об`єкт відвідування може подати зауваження до цього акта.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не погодившись з актом інспекційного відвідування, 15.02.2019 подав відповідачу свої зауваження до нього.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання апелянта, що під час інспекційного відвідування позивачем не було повідомлено інспектора праці, що у відомості на виплату коштів № КВ-0000001 було допущено технічну помилку. Оскільки, у відповідності до п. 21 Порядку № 295, позивачу надано право не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта інспекційного відвідування подати свої зауваження, яким він і скористався.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки порушення строку здійснення розрахунків при звільненні ОСОБА_2 , позивачем здійснено не було, що підтверджується належними та допустими доказами, які наявні в матеріалах справи, а тому оскаржуваний припис відповідача підлягає скасуванню. 
У відповідності до ст. 139 КАС України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судових витрат відсутні. 
Апеляційна скарга управління Держпраці у Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі № 460/541/19 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	В. В. Ніколін  	
    Повне судове рішення складено 20.01.2020.