Окрема думка
 
            Судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду 
                         ОСОБА_1 у провадженні № 51-5229км19   

За вироком Київського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2015 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 3 ст. 365-2 Кримінального кодексу України 
(далі – КК) до покарання у виді штрафу з урахуванням ч. 2 ст. 53 КК у розмірі майнової шкоди, що становить 471 400 447 грн, з позбавленням права займати посади, пов`язані зі здійсненням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядних функцій підприємств усіх форм власності, на строк 
3 роки та з конфіскацією всього майна.
Цивільний позов ВАТ «Бурова компанія Букрос» задоволено частково. Стягнуто 
з ОСОБА_2 на користь товариства 471 400 447 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди. 
Вирішено питання щодо судових витрат у кримінальному провадженні. 
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 19 вересня 2019 року зазначений вирок суду першої інстанції залишив без зміни.
26 лютого 2020 року колегією суддів Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_2 – адвоката 
ОСОБА_3 вказані судові рішення в частині вирішення цивільного позову ВАТ «Бурова компанія «Букрос» скасовано і в зазначеній частині призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Підтримую рішення колегії суддів Верховного Суду і вважаю правильною оцінку висновків суду щодо встановлення фактичних обставин справи, застосування норм матеріального та процесуального права, кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 365-2 КК та призначеного йому за цим законом покарання, але не погоджуюся з рішенням у частині вирішення цивільного позову, виходячи з нижченаведеного.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК, а саме 
у зловживанні ним своїми повноваженнями як особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, у тому числі послуг арбітражного керуючого, з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки.
Так, 1 березня 2013 року, точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_2 
в м. Києві (вул. Марини Раскової, 23, офіс 216) уклав шляхом підписання від імені 
ВАТ «Бурова компанія «Букрос» (Продавець) із директором ТОВ «Інвест-Нафтогазвидобування» (Покупець) ОСОБА_4 договір купівлі-продажу індивідуально-визначеного майна, відповідно до умов якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві індивідуально-визначене майно – 12  свердловин за ціною 852 500 грн, мінімальна ринкова вартість яких становила 472 252 947 грн, а Покупець зобов`язався прийняти зазначені об`єкти 
і сплатити Продавцю договірну ціну за них.
Того ж дня ОСОБА_2 від імені ВАТ «Бурова компанія «Букрос» та 
ОСОБА_4 від імені ТОВ «Інвест-Нафтогазвидобування» на виконання умов договору купівлі-продажу від 1 березня 2013 року підписали акт приймання-передачі майна, тобто відбулася фактична передача майна, що було предметом купівлі-продажу. 
22 березня 2013 року ТОВ «Інвест-Нафтогазвидобування» перерахувало на рахунок ВАТ «Бурова компанія «Букрос» № НОМЕР_1 у ПАТ «Мегабанк» оплату за вказане майно в розмірі 852 500 грн згідно з договором купівлі-продажу 
від 1 березня 2013 року.
За цим договором було відчужено 12 свердловин за загальною ціною 852 500 грн без ПДВ, мінімальна ринкова вартість яких на час укладення договору становила 472 252 947 грн, унаслідок чого ТОВ «Інвест-Нафтогазвидобування» одержало неправомірну вигоду у вигляді набуття права власності на зазначене майно за ціною на 471 400 447 грн, нижчою за мінімальну ринкову, а ВАТ «Бурова компанія «Букрос» було спричинено тяжкі наслідки у вигляді майнової шкоди в розмірі 471 400 447 грн, що в 821 971 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Такі висновки судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви.
З таким рішенням суду погодився і суд апеляційної інстанції. 
На мою думку, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку всім доказам та належним чином обґрунтували своє рішення і в частині вирішення цивільного позову ВАТ «Бурова компанія Букрос» та про стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства 471 400 447 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, пославшись на відповідні вимоги кримінального процесуального та цивільного законодавства.  
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на час ухвалення 
22 грудня 2015 року Київським районним судом м. Полтави вироку щодо ОСОБА_2 заподіяну ним ВАТ «Бурова компанія «Букрос» шкоду від незаконного відчуження майна не було відшкодовано.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що, незважаючи на наявність судового рішення про визнання договору купівлі-продажу від 1 березня 2013 року недійсним, згідно 
з наявними актами приймання-передачі майно вибуло з ВАТ «Бурова компанія «Букрос» та інших актів немає.
Враховуючи наведене, вважаю, що касаційна скарга захисника засудженого ОСОБА_2 – адвоката ОСОБА_3 не підлягала задоволенню.
 
Суддя                                                                                                     ОСОБА_6