П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/8548/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Н.М.  
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
13 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Охрімчук І.Г.  Капустинського М.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці ДФС на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року  (рішення суду складено у повному обсязі: 21.10.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці ДФС, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ТОВ "Авиком" та ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
в червні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до Житомирської митниці ДФС (відповідача), про:
- визнання незаконним та скасування рішення Житомирської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 19.04.2019 №UА101000/2019/200132/2;
- визнання незаконним та скасування рішення Житомирської митниці ДФС про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оформлене карткою відмови UА101070/2019/00331.
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 21.10.2019 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що враховуючи надання позивачем всіх необхідних документів на підтвердження митної вартості товару, відповідачем не доведено обґрунтованість власних розрахунків ні нормативно, ні фактично при коригуванні митної вартості товарів від 19.04.2019, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що при подачі електронної митної декларації декларант самостійно визначив митну вартість за резервним методом, що підтверджується даними графи 43 із зазначенням коду "6", який означає застосування резервного методу визначення митної вартості, тому під час заповнення митної декларації №UA101070/2019/023217, будучи достеменно обізнаним із вимогами ст.ст. 57, 58 Митного кодексу України, декларант погодився з тим, що на підставі поданих до митного оформлення документів неможливо застосувати основний метод визначення митної вартості (за ціною договору), а також інші другорядні методи, окрім резервного. Вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати правову позицію викладену у постанові Верховного Суду №816/2396/17 від 30 жовтня 2018 року.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що декларантом позивача були надані митному органу всі необхідні та наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення транспортного засобу. Вважає, що відповідач не довів, що вартість транспортного засобу за митною декларацією від 16.04.2019 №UA100210/2019/96033, яку взято за основу для коригування митної вартості згідно зі спірним рішенням, визначено з урахуванням індивідуальних ознак, у т.ч. подібних пошкоджень. Також відповідач не здійснив повне порівняння характеристик товарів, що вплинуло на обґрунтованість взяття ним до уваги даних авто з іншими технічними характеристиками та, відповідно, його вартості. 
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ТОВ "Авиком" та ОСОБА_2 не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Представники відповідача та позивача в судове засідання з`явилися для участі в режимі відеоконференції, які було доручено Житомирському окружному адміністративного суду та Бердичівському міськрайонному суду Житомирської області та надали пояснення.
Однак, у зв`язку із технічними неполадками, які унеможливлюють провести розгляд справи в режимі відеоконференції, колегія суддів апеляційної інстанції прийняла рішення про перехід розгляду справи в порядку письмового провадження.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що представником позивача, ОСОБА_3 , 10.04.2019 по довіреності придбано за 4300,00 євро у нерезидента "AUTO-Z.v.T" транспортний засіб - легковий автомобіль, що був у використанні, марки "OPEL" INSIGNIA SPORTS TOURER НОМЕР_1 , тип кузова - універсал, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_2 , тип двигуна - дизель, об`єм двигуна - 1956 cм3, календарний рік виготовлення - 2014, дата першої реєстрації - 22.10.2014, колісна формула 4x2, загальна кількість місць для сидіння - 5, кількість дверей - 5, призначений для перевезення пасажирів по дорогах загального користування, що підтверджується рахунком-фактурою від 10.04.2019 №02/05.
З метою митного оформлення вказаного автомобіля до Житомирської митниці ДФС подано митну декларацію від 17.04.2019 №UA101070.2019.023217, у якій митну вартість автомобіля визначено за основним методом - за ціною договору.
До митної декларації додано: рахунок-фактуру (інвойс) №02/05 від 10.04.2019, акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UА20903/2019/25777 від 15.04.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 17.09.2014; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 17.04.2019; внутрішній договір (контракт) доручення №ННЕ133306 від 05.04.2019, паспорт громадянина України з відміткою про місце проживання в Україні, копію митної декларації країни відправлення 19DЕ875604194860Е9 від 10.04.2019; паспортний документ, що дає право на перетин державного кордону України ЕК486136 від 14.09.2009, документи по сертифікації, митна декларація UА101070.2019.023217 від 17.04.2019.
Житомирською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості від 19.04.2019 №UА101000/2019/200132/2, відповідно до якого митну вартість даного автомобіля скориговано та визначено на підставі ст. 64 Митного кодексу України (далі - МК України) за резервним методом визначення митної вартості у розмірі 7801,00 євро. У графі "Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" вказано: "Оскільки документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а саме: у довідці про витрати на транспортування транспортного засобу від 17.04.2019 не вказано маршрут слідування, що позбавляє орган доходів і зборів можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що є складовою митної вартості оцінюваного товару, а також відсутні відомості про особу, що склала документ. Крім того, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 22.10.2014 №EJ969352 власником зазначено особу, відмінну від тієї, що склала рахунок-фактуру від 10.04.2019 №02/05, що викликає сумніви у достовірності правочину, у т.ч. у праві власності на оцінюваний товар та праві розпоряджатися оцінюваним товаром та визначати ціну продажу транспортного засобу. Декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару, як це передбачено ч. 2 ст. 53 та ч. 1 ст. 368 МК України.
Також, у зв`язку з неподанням декларантом на письмову вимогу органу доходів та зборів відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 МК України інших додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, проведено процедуру консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості товару відповідно до вимог ст. 59 МК України. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 МК України, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях МД від 16.04.2019 №UA100210/2019/96033 з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року і становить 7900 €/шт.".
Відмову у митному оформленні транспортного засобу відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 22.04.2019 №UА101070/2019/00331, у зв`язку тим, що митна декларація не може бути оформлена, оскільки декларантом заявлена митна вартість товару не підтверджена документально на письмову вимогу митного органу та не надано додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість, чим порушено вимоги статей 52, 53 МК України. У зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару від 19.04.2019 №UА101000/2019/200132/2 дані графи 45 і 47 митної декларації не можуть бути використані для здійснення митного контролю і оформлення товару.
Вважаючи такі рішення необґрунтованими та протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 1 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рівень, далі - МК України) визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Статтею 49 МК України передбачено, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою та другою статті 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Так, частинами 4 та 5 ст. 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 2 ст. 53 МК України визначено перелік документів, якими декларант може підтвердити митну вартість товарів; водночас, застосування частини 3 ст. 53 МК України (щодо витребовування митним органом додаткових документів) можливе лише за певних умов, що обумовлені цієї частиною, а саме: у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; при цьому, вимога щодо надання додаткового (их) документу (ів) повинна стосуватися виключно лише того (тих) документів, відсутність якого (яких) не дає можливості пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.
Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.
В силу вимог ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Отже, Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Як встановлено судом першої інстанції, у графі 43 "Код методу визначення вартості" митної декларації декларантом вказано "6". Водночас, разом з митною декларацією надано перелік документів для визначення митної вартості транспортного засобу із застосуванням основного методу - за ціною договору, тому помилкове зазначення цифри "6" при одночасному застосуванні декларантом процедури визначення митної вартості за ціною договору не може бути розцінене як відмова від визначення митної вартості за основним методом.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України).
У відповідності до ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Як зазначено судом першої інстанції у рішенні про коригування митної вартості товару згідно митної декларації від 19.04.2019 №UА101000/2019/200132/2 вказано: "Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях МД від 16.04.2019 №UA100210/2019/96033 з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року і становить 7900 €/шт."
Слід також зазначити, що відповідно до п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Також, у постанові від 05.02.2019 (справі №816/1199/15-а) Верховний Суд дійшов висновку, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених ч. 2 ст. 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару за такою декларацією дійсно було імпортовано до України.
Таким чином, при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), має бути доведено, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Разом з тим, відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Судом першої інстанції встановлено, що митну вартість імпортованого автомобіля було визначено позивачем за рахунком (інвойсом) від 10.04.2019 №02/05, відповідно до якого ціна продажу склала 4300,00 євро.
Також судом першої інстанції надано належну правову оцінку щодо неподання позивачем документу про оплату оцінюваного товару, як це передбачено ч. 2 ст. 53 та ч. 1 ст. 368 МК України, оскільки сплата за транспортний засіб здійснена готівкою. Запитувані митницею документи у позивача були відсутні та не могли бути надані з об`єктивних причин, так як товар оплачувався без застосування банківських платежів. Ненадання позивачем банківського платіжного документу не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів, які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей. Доказів на підтвердження існування протилежних обставин відповідач не надав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивачем одночасно з митною декларацією в повному обсязі надано до митниці документи, які підтверджують митну вартість товару; тоді як митниця не довела, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару свідчать, що митна вартість товару інша.
З рішення відповідача встановлено, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 22.10.2014 №EJ969352 власником зазначено особу, відмінну від тієї, що склала рахунок-фактуру від 10.04.2019 №02/05, що викликало сумніви у достовірності правочину, у т.ч. у праві власності на оцінюваний товар та праві розпоряджатися оцінюваним товаром. Цими обставинами відповідач обґрунтовував необхідність подання декларантом додаткових документів, а саме: договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного із договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом).
Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, факт придбання автомобіля за заявленою митною вартістю підтверджується рахунком (інвойсом) від 10.04.2019 №02/05. Правомірність набуття вказаного автомобіля та правочину (рахунку-фактури від 10.04.2019 №02/05) ніким не оспорено, більше того, він визнаний у Німеччині, оскільки на підставі цього документу даний транспортний засіб знято з обліку та пройдено митний контроль.
Також, під час митного оформлення товару декларантом було подано митну декларацію країни відправлення, в якій декларування товару здійснювалось "Auto-Z.v.T", що вказує на наявність повноважень саме у цієї особи щодо розпорядження автомобілем.
Натомість відповідач безпідставно піддав сумніву достовірность вказаного в рахунку-фактурі від 10.04.2019 №02/05 правочину, так і право "Auto-Z.v.T" розпоряджатися товаром та визначати ціну продажу транспортного засобу, оскільки не вказав на будь-які розбіжності чи ознаки підробки документів, або відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
Інших доказів того, що подані декларантом до митного оформлення документи містили розбіжності, які впливають на кількісні та вартісні показники оцінюваного товару, відповідачем не виявлено і в оскаржуваних рішеннях не зазначено.
Таким чином, митним органом не доведено обґрунтованість витребування додаткових документів, оскільки жодних обґрунтувань того, яким чином та які саме зі складових митної вартості товару зможуть підтвердити решта додатково запитаних митним органом документів, спірне рішення не містить.
Крім того, наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні чи подібні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення декларантом, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду у справі № 802/2413/16-а від 28.08.2018 (касаційне провадження № К/9901/36729/18).
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що зазначений рахунок-фактура є належним доказом на підтвердження ціни товару та оплати за придбаний автомобіль. 
Також, колегія суддів вважає спростованим твердження відповідача, що у довідці про витрати на транспортування транспортного засобу від 17.04.2019 не вказано місце відправлення товару та маршрут слідування, що позбавляє орган доходів і зборів можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, оскільки позивачем до Житомирської митниці ДФС було надано довідку про транспортні витрати, відповідно до якої транспортні витрати по доставці вантажного автомобіля, "OPEL" INSIGNIA, номер кузова - НОМЕР_2 , за маршрутом DE - Житомир до кордону України - Львівська митниця складають 50 євро. Натомість, відповідачем не спростовано неможливість здійснення транспортування автомобілю у межах заявленої суми.
Крім того, спірні рішення не містять обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної Митним органом у рішеннях, що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої ним митної вартості товару, та не розкриває конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини другої статті 55 Митного кодексу України.
Слід також зазначити, що Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 (справа № 809/278/17) зазначив, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом, визначеним в декларації митної вартості, оскільки надані для митного оформлення документи на підтвердження вартості товару не містять розбіжностей, а їхні дані піддаються обчисленню та підтверджують вартість товару.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, митним органом не доведено обґрунтованість власних розрахунків ні нормативно, ні фактично.
Щодо правової позиції, на яку посилається відповідач, викладену у постанові Верховного Суду №816/2396/17 від 30 жовтня 2018 року, колегія суддів зазначає наступне. Вказана правова позиція не обґрунтовує заперечень відповідача проти позову та не підлягає застосуванню до правовідносин у даній справі, оскільки предметом розгляду даної справи є визнання протиправними та скасування рішення Житомирської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів та картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів. Предметом розгляду справи у касаційній інстанції було визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, карти відмови у митному оформленні (випуску) товарів та зобов`язання митний орган прийняти висновок про повернення з бюджету суми надмірно cлаченого ввізного мита за ввіз автомобіля і подання його для виконання до органу казначейської служби. 
Колегія суддів зазначає, що під час перегляду рішення суду першої інстанції порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог скаржника та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Житомирської митниці ДФС залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Охрімчук І.Г.    Капустинський М.М.