КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                  
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
11 лютого 2020 року                                                                                                          м. Київ
                                                                                    
Унікальний номер справи № 357/743/19  
Апеляційне провадження 22-ц/824/3274/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф. 
 
сторони          
позивач                      Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
 
відповідач                 ОСОБА_1 
 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану через представника Крилову Олену Леонідівну, на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Яценко Н.О., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
в с т а н о в и в :
 
у січні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 82 965,57 грн.
В обґрунтування позову зазначало, що 09.12.2010 відповідач підписав заяву б/н, про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якої банк надав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте свої зобов`язання за договором відповідач не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 16.12.2018 у сумі 82 965,57 грн, з яких заборгованість за кредитом - 497,42 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 72 641,22 грн, заборгованості за пенею та комісією - 5 400 грн, штраф фіксована частина - 500,00 грн; штраф процентна складова - 3 926, 93 грн.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2019 справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04.11.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 497,42 грн. Вирішено питання судових витрат. 
Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, встановивши, що банк надав кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав для відмови у стягненні відсотків по кредиту та допустив грубе порушення норм банківського кредитування, що наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг. Суд не врахував, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Судом також не враховано положення ст. 1048, 1054 ЦК України та ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Вважає, що ними надані достатні докази для задоволення позову в частині стягнення відсотків та суд безпідставно послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, оскільки у даній справі відповідач не оспорював умови договору та договір не визнавався недійсним. Вважає, що суд виступив «адвокатом» відповідача та виніс абсурдне рішення, що є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 09.12.2010 відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Кредитний ліміт зазначено 500 грн.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 16.12.2018 складає 82 965,57 грн, з яких заборгованість за кредитом - 497,42 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 72 641,22 грн, заборгованості за пенею та комісією - 5 400 грн, штраф фіксована частина - 500,00 грн; штраф процентна складова - 3 926, 93 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів укладення з відповідачем кредитного договору на тих умовах, на яких позивачем проведено нарахування відсотків за користування кредитом.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови).
Суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про те, що позивачем не доведено, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мали на увазі сторони, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, а також строк договору. 
Позивачем не надано доказів щодо видачі кредитної картки, строку її дії, зарахування на неї кредитних коштів, а також доказів щодо руху коштів на рахунку відповідача.
До позовної заяви додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у яких вказано, що існує чотири види карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна Gold». Всі види карток мають різні умови щодо тарифів, процентів, штрафів. Який вид картки «Універсальна» іншої картки отримав відповідач позивач не вказав та доказів не надав, як і не зазначив строк дії цієї картки.
Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані, а матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Умовами відповідач був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву.
Згідно з розрахунком, складеним позивачем, проценти за користування кредитними коштами позивач нараховував у розмірі і 30 %, 34,80 %, і 43,20 %. 
Про те, що позичальник був обізнаний при укладенні договору про такий розмір процентів будь - яких доказів не надано. 
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Оскільки позивач не надав доказів про те, що відповідач на час підписання анкети - заяви достовірно знав про розмір процентів за користування кредитом, висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині є правильними. Колегія суддів звертає також увагу на те, що розмір нарахованих позивачем процентів за користування кредитом більше ніж у 146 разів перевищує суму кредиту.
Висновки суду першої інстанції відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.
Спір, у справі № 342/180/17 виник з одних і тих же правовідносин, а тому доводи апелянта про неможливість застосування до спірних правовідносин правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 колегія суддів вважає безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідач не оскаржував укладення кредитного договору та не спростовував розрахунок заборгованості, який доданий до позовної заяви, то суд мав задовольнити позов і в частині стягнення процентів за користування кредитом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до         ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, які визнаються учасниками справи. В усіх інших випадках сторони мають довести ті обставини, на які посилаються. Відтак відсутність відзиву на позовну заяву не свідчить про те, що відповідач визнав обставини, на які посилається позивач. І тому саме позивач мав надати у встановленому законом порядку докази на підтвердження позовних вимог. Для проведення розрахунку процентів за користування кредитом є необхідним надання доказів про те, який розмір процентів сторони договору узгодили. За відсутності доказів про те, на яких умовах надавалися кредитні кошти, які штрафні санкції мали застосовуватися у разі невиконання умов договору ні суд, ні експерт, ні будь хто інших не в змозі провести відповідні розрахунки. Відтак доводи апелянта про те, що суд виступив «адвокатом» відповідача та виніс «абсурдне рішення» не заслуговують на увагу.
За доводами апеляційної скарги, якщо відповідач не надав заперечень, то автоматично суд має задовольнити будь - які вимоги позивача, навіть, якщо на підтвердження таких вимог не надано доказів. Проте, такі твердження суперечать завданню цивільного судочинства та не мають нічого спільного із законністю судового рішення та диспозитивністю цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України.
Оскільки у договорі не визначений розмір процентної ставки за користування кредитними коштами право на отримання таких процентів може виникати лише за правилами ст. 1048 ЦК України. Проте таких позовних вимог позивач не заявляв та відповідного розрахунку не надавав.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відтак доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення процентів на підставі ст. 1048 ЦК України суперечать положенням ч. 1 ст. 12 ЦПК України, оскільки таких вимог у суді першої інстанції не заявлено.
Колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що рішення суду суперечить               ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» безпідставними, оскільки саме на позивачеві лежить обов`язок викласти умови договору такими, щоб вони були зрозумілими для споживача та надати споживачеві повний розрахунок сукупної вартості кредиту. До того ж, як зазначалося вище позивач не позбавлений права заявити вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами за ст. 1048 ЦК України.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення заборгованості по тілу кредиту та про відмову у стягненні неустойки не оскаржується, а відтак у апеляційному порядку не перевіряється. При цьому не оскаржуючи рішення в частині відмови у стягненні штрафних санкцій апелянт фактично погоджується з висновками суду, про те такі умови сторони не узгоджували.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Постанова складена 11.02.2020.

 
Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай 

Судді                                                                                                 В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик