ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року

м. Харків

Справа №642/2642/19
Провадження № 22-ц/818/3970/19
Категорія: сімейні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,
суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду  в місті Харкові справуапеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року у складі судді Проценко Л.Г.,
у цивільній справі №642/2642/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,-
встановив:
18.04.2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти для утримання їх сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 з усіх видів доходу щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 19.08.2011 року, але з лютого 2018 року у зв`язку з погіршенням стосунків вона проживає окремо від ОСОБА_1 . 
В Дзержинському районному суді м.Харкова триває розгляд її позову про розірвання шлюбу, дитина проживає разом із нею, але відповідач добровільно не допомагає в утриманні дитини, що і стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3  задоволено у повному обсязі. Суд вирішив стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подання позовної заяви, – тобто з 18 квітня 2019 року, а також вирішив стягнути аліменти на утримання дружини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) відповідача з моменту подання позовної заяви, – тобто з 18 квітня 2019 року до досягнення сином трирічного віку.

Представника ОСОБА_1 – адвокат Мінкевич І.М. в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 до досягнення трирічного віку сином ОСОБА_4 , вважаючи рішення в цій частині незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і просила ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволення цих позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідача вказує, що судом першої інстанції неправильно застосував положення ст. 75 СК України, оскільки в рішенні суду не зазначено та позивачем не доведено, що вона є непрацездатною, що потребує матеріальної допомоги, а тому суд першої інстанції безпідставно стягнув аліменти на утримання дружини. Вказує, що у суду взагалі не було підстав для задоволення позову, оскільки з огляду на зміст ст.ст.181, 183, 184 СК України, задоволення позову про стягнення аліментів у судовому порядку є можливим лише у випадку відсутності домовленості батьків дитини про сплату аліментів, а у ОСОБА_3 і ОСОБА_1 така домовленість була і він взяті зобов`язання виконував, надаючи їй матеріальну допомогу.
Крім того, вказувала апелянт, позивач за своїм місцем постійного проживання не мешкає, перебуває за кордоном і таким чином, оскільки дитина не проживає з матір`ю, то така мати не має права на отримання аліментів.

Вказує, що суд безпідставно залишив поза увагою подане нею 21.05.2019 року клопотання про перенесення розгляду справи з 23 травня 2019 року на іншу дату у зв`язку із недостатнім обсягом часу на підготовку та подачу відзиву на позов і розглянув справу та постановив рішення, грунтуючись лише на доводах та доказах позивача. 

Зважуючи на викладене просила прийняти нові докази на підтвердження викладених в апеляційній скарзі доводів, які не були враховані судом першої інстанції – квитанції грошових переказів поштою позивачці, які відповідач добровільно надсилав їй у якості матеріальної допомоги на утримання дитини, чеки на придбання продуктів дитячого харчування, тощо.
Крім того, представник відповідача просила прийняти у якості нових доказів копію довідки місцевого відділку ГУНП в Харківській області від 19.08.2019 року про результати розгляду заяви відповідача ОСОБА_1 від 28.07.2019 року про перешкоджання йому дружиною у спілкуванні з дитиною, ксерокопію відповіді підрозділу Державної прикордонної служби від 29.08.2019 року про відсутність інформації про перетин кордону сином ОСОБА_4 , а також просила витребувати від Державної прикордонної служби інформацію щодо термінів перебування за кордоном України позивачки ОСОБА_3 , обґрунтовуючи це твердженням, що дитина в дійсності не проживає із матір`ю, а відтак остання і не має права на отримання аліментів. 

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначила, що на даний час, вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.2019 року (справа № 638/14112/18) шлюб з відповідачем було розірвано.З лютого 2018 року вона постійно проживає з сином, дитина разом з нею відвідує заняття з сенсомоторного розвитку, творчого та музикального розвитку, басейн. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання, складеним Службою у справах дітей по Холодногірському району ДССД від 16.10.2018 року за постійним місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де вказано що за цією адресою проживають ОСОБА_5 , ОСОБА_4 - син, ОСОБА_6 - бабуся.
Крім того, відповіддю Департаменту Служб у справах дітей від 01.10.2019р. підтверджується та обставина, що за договором оренди житла ОСОБА_5 з сином Багратіоном мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . За вищевказаною адресою ОСОБА_5 проведено обстеження умов проживання сина ОСОБА_4 і встановлено, що умови проживання дитини добрі, дитина забезпечена всім необхідним для навчання, відпочинку та всебічного розвитку, має окрему кімнату, меблі, одяг, відвідує басейн «Локомотив».
Також позивач просила прийняти у якості нових доказів копію рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.06.2019 року про задоволення її позову та розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , акту обстеження умов проживання дитини від 16.10.2018 року, копію відповіді Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 01.10.2019 року на його звернення щодо забезпечення права спілкування з сином.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.(ч.1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.(ч.2)
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.(ч.3).

З огляду на вимоги частини першої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року лише в частині задоволення позовних вимог простягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дружини - ОСОБА_3 до досягнення трирічного віку їх сином ОСОБА_4 , оскільки в іншій частині рішення суду, тобто в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, відповідачем  ОСОБА_1 та його представником адвокатом Мінкевич І.М. рішення не оскаржується.

Судом першої інстанції встановлено, а учасниками справи та їх представниками не заперечується та обставина, що сторони знаходились у шлюбі з 19.08.2011 року, мають спільну дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З лютого 2018 року позивач разом з малолітнім сином покинула місце спільного проживання з відповідачем і з того часу сторони проживають окремо.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_3  має право на утримання від колишнього чоловіка, так як знаходиться у відпустці  по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років, а відповідач може надавати їй матеріальну допомогуі визначив, що можливо встановити розмір утримання на дружини в розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Частиною 3 ст.2 ЦПК України передбачено основні засади (принципи) цивільного судочинства, в тому числі і такі як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність.

Згідно статті 12 («Змагальність сторін») ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (Дана справа до таких випадків не відноситься). Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 

Судом першої інстанції не в повному обсязі забезпечено виконання цих вимог процесуального закону.

Так, статтею 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В ухвалі суду від 25 квітня 2019 року про відкриття провадження зазначено: що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст.175,177 ЦПК України; що відповідачу надається строк у 15 днів з дня вручення йому копії даної ухвали для подання до суду відзиву та відповідних доказів; що у разі ненадання відповідачем відзиву без поважних причин у вказаний строк суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами.

На а.с.15 знаходиться зареєстроване канцелярією 21.05.2019 року клопотання представника відповідача адвоката Мінкевич І.М. про перенесення призначеного на 23.05.2019 року розгляду справи та надання їм часу з метою реалізації своїх процесуальних прав, витребування документів для подальшого пред`явлення суду як письмових доказів у якості додатку до відзиву на позовну заяву.

Обґрунтовуючи вказане клопотання, представник відповідача посилалася на ту обставину, що 15-денний строк для подачі письмового відзиву, як це вказано в копії ухвали суду від 24.04.2019 року про відкриття провадження та розгляд справи у спрощеному провадженні 23.05.2019 року, яку він отримав 13.05.2019р. (14.05.2019 року, згідно наявного у справі поштового повідомлення, а.с.14) - закінчується 28 травня 2019 року, а тому їм потрібен час для реалізації права на участь у розгляді справи, для подання відзиву на позовну заяву та письмових доказів на підтвердження своєї позиції.

Однак суд першої інстанції, залишив поза увагою клопотання адвоката Мінкевич І.М. та вимоги ст.ст.11-13, 265 ЦПК України і розглянув справу 23.05.2019 року, не вирішивши при цьому клопотання представника відповідача, а в описовій частині рішення зазначив, що відповідач до суду будь-яких клопотань та відзиву не подав, хоча це не відповідає дійсності.

Таким чином, суд першої інстанції, маючи достатньо часу для розгляду справи в межах передбаченого статтею 275 ЦПК України строку, розглянув справу 23.05.2019 року на підставі лише однієї позовної заяви позивача, в якій неповно викладено обставини, що мають значення для справи, та долучених до неї лише ксерокопії фрагментів паспорту, свідоцтва про одруження та свідоцтва про народження сина.
Поряд з цим, клопотання представника відповідача суд залишив без уваги, позбавивши відповідача права на участь у розгляді справи та наданні доказів за відсутності даних про недобросовісне користування ним процесуальними правами. 

Зазначене порушення норм процесуального права є суттєвим, призвело до неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, та, як наслідок, до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 до досягнення дитиною трьох років. 

Крім того, при визначенні норми матеріального права, за якою має вирішуватися спір, суд помилково послався на загальне положення ст.75 СК України, якою передбачено право непрацездатного (в розумінні частини 2 цієї статті) на утримання від іншого з подружжя, не взявши до уваги, що даний спір має вирішуватися за ст.84 СК України, яка передбачає право дружини на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від втрати працездатності.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 ЦПК України).
Тобто, у дружини виникає право на отримання аліментів від чоловіка за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів як проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів (джерел доходу) на надання матеріальної допомоги (аліментів).
Суду першої інстанції не надано доказів щодо проживання дитини разом із позивачкою та майнового стану батька дитини.
Ні позивач, ні відповідач не надали таких доказів і апеляційному суду.
В матеріалах справи є лише посилання в тексті позовної заяви на те, що відповідач працює старшим науковим співробітником в Харківському національному університеті ім.В.Н.Каразіна.
Кожна із сторін, зважуючи на зміст наданих до суду ордерів адвокатів, мала можливість отримання кваліфікованої правової допомоги та сумлінно виконати процесуальні обов`язки про надання доказів на підтвердження обставин, які мають значення для справи та на які сторона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки суд, з огляду на положення ст.13 ЦПК України, самостійно збирати докази не має права, а сторони ухиляються від надання суду доказів щодо матеріальних можливостей відповідача забезпечувати майнові вимоги позивачки, суд приймає рішення на підставі тих прямих та опосередкованих даних про обставини, що мають значення для справи, які знаходяться в матеріалах справи та які сторони надали на стадії апеляційного перегляду судового рішення.

Зважуючи на зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених частиною 3 статті 367 ЦПК України підстав для прийняття нових доказів, які представник відповідача надала на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, а саме - квитанцій ПАТ «Укрпошта» про направлення відповідачем ОСОБА_1 на ім`я позивачки ОСОБА_3 грошових коштів у якості аліментів: 04.01.2019 року у сумі 3000 грн., 04.02.2019р. у сумі 3000 грн., 07.05.2019 року у сумі 2500 грн.

Позивачем ці доводи апеляційної скарги не заперечуються, а надані представником відповідача нові докази про добровільне надання ним матеріальної допомоги позивачці ОСОБА_3 шляхом грошових переказів – нею не оспорюються. 

Колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_3 , звертаючись до суду з позовом, приховала зазначені обставини надання їй відповідачем матеріальної підтримки та навпаки, стверджувала, що відповідач, начебто, добровільно не приймає участі в утриманні їх сина.

Дотримуючись засад змагальності та рівності сторін, апеляційний суд також приймає і подані позивачем нові докази – копію рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.06.2019р. та копію листа директора Департаменту служб у справах дітей від 01.10.2019 року, оскільки ці докази мають значення для справи, однак позивача з об`єктивних причин не могла їх надати суду першої інстанції при зверненні з позовом, оскільки вони виникли після того, як суд постановив рішення у даній справі.

Надані представником відповідача інші письмові докази у виді ксерокопій квитанції №170590 КП «Міська молочна фабрика-кухня дитячого харчування» з відміткою про оплату замовлення, касового чеку оплати придбання в інтернет-магазині шапки дівочої, а також документів з тексом на іноземній мові без перекладу колегія суддів не приймає у якості доказів з огляду на їх невідповідність вимогам ст. ст. 77, 79 ЦПК України, відсутністю даних щодо обставин їх виникнення та значення для справи.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування з Державної прикордонної служби інформації щодо термінів перебування позивача ОСОБА_3 за кордоном у зв`язку з відсутністю даних про залишення позивачкою дитини без догляду та відсутністю належного обґрунтування існування взаємозв`язку між вказаною інформацією та предметом спору.

Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_3 права на звернення до суду з позовом у зв`язку з існуванням, начебто, домовленості у сторін про спосіб участі батька в утриманні дитини та у зв`язку з тим, що позивач, начебто, перебуває за кордоном і не мешкає постійно з дитиною, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин відповідачем та його представником не надано.

Вказані доводи апелянта ґрунтуються на припущеннях, однак доказування на припущеннях ґрунтуватися не може. (ч.6 ст.81 ЦПК).

Крім того, відповідач визнав позов в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитини і рішення в цій частині ним не оскаржено. Відтак колегія суддів вважає, що відповідач визнає факт проживання сина з позивачем ОСОБА_3 та його знаходження на її у триманні.

Аналізуючи матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, а також нові докази у їх сукупності колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача грошових коштів (аліментів) на її утримання з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною трьох років, оскільки саме в цей період на ній лежить значний тягар догляду за малолітньою дитиною.

Разом з тим, встановлені апеляційним розглядом обставини свідчать про відсутність доказів необхідності задоволення позову в цій частині в повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження доводів про ухилення відповідача від обов`язку по утриманню сина; з матеріалів справи вбачається, що саме позивач ОСОБА_3 є ініціатором розірвання шлюбу та залишення сина без постійної батьківської турботи; ні з копії наданого позивачем рішення суду про розірвання шлюбу ні з матеріалів даної справи не вбачаються факти негативної поведінки відповідача.

За таких обставин, зважуючи як на відношення кожної із сторін до передбаченого ст.ст.12, 43, 81 ЦПК України обов`язку доведення обставин, які мають значення для справи, посилаючись на які кожен із них обґрунтовує свої вимоги, зважуючи на пріоритет забезпечення інтересів дитини, виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для постановлення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 і стягнення аліментів з відповідача на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу).

Відхиляючи доводи представника відповідача про відсутність доказів ухилення ОСОБА_1 від участі в утриманні дитини, а відтак і про безпідставності позовних вимог з посиланням на докази надсилання їй поштою грошових переказів, колегія суддів виходить з того, що надані апелянтом докази свідчать про епізодичну, а не постійну матеріальну допомогу позивачу ОСОБА_3 . 
Крім того, вона за законом має право вимагати в судовому порядку стягнення з нього аліментів, а не залежати від його бажання та доброї волі, існування якої є сумнівним.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п. 1, 3,4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого:  АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою:  АДРЕСА_4 ), аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, з моменту подання позовної заяви, – тобто з 18 квітня 2019 року, до досягнення трьохрічного віку сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій  частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року не оскаржене, а відтак апеляційним судом і не переглядалося.  

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. 

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2019 року

Головуючий:         П.В. Кісь

Судді :        О.М. Хорошевський

               В.Б. Яцина