Справа № 309/1245/17

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       23 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді – Джуги С.Д.
суддів – Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.
з участю секретаря: Волощук В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 24 травня 2018 року, ухваленого суддею Волощук О.Я., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.07.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4. Відповідно до п.1.1. кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 99000,00 доларів США. Згідно умов кредитного договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом, періоди погашення та кінцевий термін користування кредитом. У порушення умов договору ОСОБА_1 , свої зобов`язання належним чином не виконав. Станом на 27.02.2017 року заборгованість відповідача перед банком становить 80782,66 доларів США, з них: 27959, 15 доларів США – заборгованість за кредитом, 48974, 01 доларів США – заборгованість по відсоткам, 3849,5 доларів США – заборгованість по комісії. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 , що випливають з основного договору, 11.07.2007 року позивач та ОСОБА_2 уклали договір поруки №4. Відповідно до умов договору відповідач ОСОБА_2 , як поручитель, поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов договору поруки поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше за один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором. У зв`язку із невиконанням позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором. На виконання умов договору позичальнику та поручителю було направлено повідомлення –вимогу за №104303 від 28.05.2017 року про усунення порушення. На момент звернення із позовом до суду відповідачами зобов`язання не виконано. З врахуванням наведеного, позивач просив солідарно стягнути із відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 80782,66 доларів США.
Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 24.05.2018 року закрито провадження в частині вимог до ОСОБА_2 у зв`язку із смертю відповідачки. 
Рішенням Хустського районного суду від 24 травня 2018 року у заявленому позові до ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного. Підставою відмови у задоволенні позовних вимог судом першої інстанції є те, що відповідачу ОСОБА_1 видано довідку про відсутність заборгованості перед банком, однак така довідка в матеріалах справи відсутня. Крім того, суд послався на документи, які було подано відповідачем, а саме, на пропозицію ПАТ «Укрсоцбанк» на добровільну реалізацію предмету іпотеки за №08.206-298/500 за програмою «Добровільна реалізація +»,а тому суд зробив висновок, що оскільки іпотечне майно було реалізовано в добровільному порядку, то відповідач немає жодних зобов`язань перед позивачем, однак судом не враховано, що після сплати відповідачем 65746,16 дол. США за тілом кредиту залишився непогашений залишок за тілом кредиту в розмірі 27 959,15 дол. США, на який нараховані згідно умов договору відсотки. 
Представник апелянта в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений.
Представник відповідача - адвокат Фула М.Ю. в судове засідання також не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Дата і час розгляду справи з адвокатом була заздалегідь узгоджена в судовому засіданні 01.10.2019 року. Адвокат Фула М.Ю. надіслав суду заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з його занятістю у розгляді інших справ в суді першої інстанції. 
З приводу неявки учасників справи слід зазначити наступне.
Згідно з ч.2, ч.3 п.п.10,11 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи; неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Виходячи з наведеного, враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі відкрито 23.08.2018 року, розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі і через неявку і процесуальні дії представників сторін, виходячи із вищенаведених принципів цивільного судочинства, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін у справі. 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до вимог ч.2 ст. 1054 ЦК України та ч.2. ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що за відповідачем відсутня заборгованість за укладеним кредитним договором в зв`язку з достроковим погашенням заборгованості за договором.
З такими висновками не погоджується, апеляційний суд, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону. 
Матеріалами справи встановлено, що 11.07.2007 року між Акціонерно-комерційним банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №4, відповідно до якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в розмірі 99000 доларів США. Згідно умов кредитного договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом, періоди погашення та кінцевий термін користування кредитом до 11.07.2022 року.
В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань кредитор уклав із майновим поручителем ОСОБА_2 договір застави майна №4 на суму 1032027,00 гривень, що складає 204361,82 доларів США та договір поруки №4 на суму 499950, 00 грн., що в еквіваленті складає 99000 доларів США. 
14.12.2009 року між Акціонерно-комерційним банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору кредиту №4 від 11.07.2007 року.
У відповідності до підпункту 3.2.6.2 укладеного договору кредиту , а також п.3 укладеної додаткової угоди до даного договору, сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів та/або кредиту, як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, в свою чергу, зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти, можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора.
Матеріалами справи доведено, що відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за договором.
10.05.2012 року за № 201.5-33/96-6021 відповідачу ОСОБА_1 банком направлено вимогу про дострокове погашення на протязі 30 календарних днів з моменту отримання вимоги всієї заборгованості за договором в сумі 109021, 77 доларів США, з яких: поточна заборгованість по кредиту – 84 129,59 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту – 9575,72 доларів США, нараховані відсотки – 1172,62 доларів США, прострочена заборгованість по відсотках – 14143,84 доларів США. (а.с.58).
Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.
Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі  № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду позивач звернувся 18.04.2017 року, та просив стягнути з відповідача, згідно розрахунку, заборгованість за договором станом на 27.02.2017 року, яка складається із : заборгованості за кредитом – 27959,15 доларів США, заборгованості за відсотками – 48974,01 доларів США, заборгованості за комісіями – 3849,50 доларів США.
Тобто, після пред`явлення до відповідача вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором банк неправомірно нарахував відповідачу заборгованість за відсотками – 48974,01 доларів США, та заборгованість за комісіями – 3849,50 доларів США., а тому такі вимоги банку є безпідставними.
В суді першої інстанції відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до вимог позивача.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
Матеріалами справи, зокрема, розрахунком заборгованості за договором кредиту та довідкою банку №23425 від 27.02.2017 року, які додані до позовної заяви, встановлено, що після пред`явлення банком до відповідача ОСОБА_1 10.05.2012 року вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості за договором в сумі 109021, 77 доларів США, з яких в тому числі : поточна заборгованість по кредиту – 84 129,59 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту – 9575,72 доларів США, відповідач не вносив жодних платежів за договором, а лише 14.02. 2014 року в рахунок погашення заборгованості сплатив 65 746,16 доларів США, які зараховані банком в погашення боргу за тілом кредиту (а.с.29-30).
Таким чином, після пред`явлення банком 10.05.2012 року вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості за договором, 14.02.2014року мало місце переривання перебігу строку позовної давності щодо тіла кредиту, яке залишилось непогашеним в розмірі 27959,15 доларів США (84 129,59 доларів США + 9575,72 доларів США - 65 746,16 доларів США), і саме з цієї дати (14.02.2014 року) перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту починається заново.
В суд з позовом позивач звернувся 18.04.2017 року, тобто з пропуском встановленого законом трьохрічного строку. 
Як роз`яснено в п.11 Постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Тобто, пропуск позивачем строку позовної давності є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. 
Однак, якщо такий позов є безпідставним (необґрунтованим, недоведеним тощо), то суд повинен відмовити в позові саме з цих підстав.
З врахуванням вищенаведеного у вимогах банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту слід відмовити за спливом строків позовної давності, так як матеріалами справи доведено, наявність заборгованості відповідача за тілом кредиту і порушення в цій частині прав позивача, а у вимогах банку про стягнення заборгованості за відсотками та комісіями слід відмовити за безпідставністю даних вимог, оскільки після пред`явлення банком вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов`язання за договором він не вправі нараховувати відсотки за користування кредитом та інші платежі за договором. 
Суд першої інстанції не врахував вказані обставини справи, помилково дійшов висновку про повне погашення відповідачем заборгованості за договором і її відсутність перед позивачем, та помилково з цих підстав відмовив у заявленому позові.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позову.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –
постановив:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"– задовольнити частково.
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 24 травня 2018 року змінити в частині правового обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 31 січня 2020 року.
Головуючий: 
Судді: