СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2020 р.                                                                           Справа № 905/569/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя            Бородіна Л.І., суддя  Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,
представників сторін:
прокурор - Хряк О.О., службове посвідчення №053701 від 03.09.2019,
позивачів - не з`явились,
відповідача - Ковалевська М.В. на підставі ордеру серії ДН №075669 від 18.02.2020, 
третіх осіб - не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокуратури Харківської області (вх.№163Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 03.09.2019, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Шиловою О.М., час проголошення рішення - 12:45год., дата складання повного тексту рішення - 13.09.2019, у справі № 905/569/19 
за позовом заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури Донецької області, м. Волноваха, Донецька обл., в інтересах держави в особі: 1) Нікольської районної державної адміністрації, смт. Нікольське, Нікольський район, Донецька обл., 2) Донецької обласної державної адміністрації, м. Краматорськ, Донецька обл.,
до фізичної особи-підприємця Прокопця Єгора Михайловича, м. Маріуполь, Донецька обл.,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Маріупольське міжрайонне управління водного господарства, с. Покровське, Мангушський район, Донецька обл.,
про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди, зобов`язання повернути державі водний об`єкт

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Волноваської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом в інтересах держави в особі Нікольської районної державної адміністрації та Донецької обласної державної адміністрації до фізичної особи-підприємця Прокопця Є.М. про стягнення                              49 312, 50грн заборгованості за договором оренди водного об`єкта загальнодержавного значення; розірвання договору оренди водного об`єкта загальнодержавного значення; зобов`язання повернути державі водний об`єкт загальнодержавного значення шляхом підписання акту приймання-передачі з Нікольською РДА.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на невиконання відповідачем взятих на себе за договором надання водного об`єкта загальнодержавного значення у тимчасове користування на умовах оренди б/н від 01.01.2010 зобов`язань зі сплати орендних платежів, а також з укладення договору оренди земель водного фонду відповідно до пункту 3.5.2. договору. Позов також обґрунтовано наявністю підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді з огляду на невжиття уповноваженими органами заходів щодо припинення таких порушень.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 03.09.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю з тих підстав, що за встановлених у справі обставин до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України; судом встановлено, що відповідач об`єктивно не міг користуватись об`єктом оренди, у зв`язку із чим, підстави для стягнення заборгованості з орендної плати відсутні. Суд першої інстанції також дійшов висновку про відсутність порушеного, невизнаного або оспорюваного права 1-го позивача на дострокове припинення дії (розірвання) договору оренди і повернення об`єкту оренди на момент подання позову, а 2-ий позивач - Донецька ОДА не є стороною спірних правовідносин і її права жодним чином не порушені.  
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, прокуратура Харківської області 28.11.2019 звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов прокурора. Прокурор також просить поновити пропущений строк подання апеляційної скарги.
Як зазначено в апеляційній скарзі, повний текст рішення станом на 27.11.2019 судом першої інстанції не виготовлений, відтак прокурор не має можливості викласти доводи щодо оскаржуваного рішення.
16.01.2020 (13.01.2020 подано до підприємства поштового зв`язку) від прокуратури Харківської області до Східного апеляційного господарського суду надійшли доповнення до апеляційної скарги (вх.№384); як вказує апелянт, повний текст рішення був ним отриманий 03.01.2020, що обумовило подання даних доповнень.
Вимоги апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що заборгованість з орендної плати виникла у відповідача ще у 2013 році, що на думку прокурора, спростовує висновок суду першої про те, що причиною невнесення відповідачем орендної плати за користування водним об`єктом стало проведення АТО (пізніше ООС). Крім того, на думку прокурора, поза увагою місцевого господарського суду залишились наявні у матеріалах справи листи уповноважених органів, які за твердженням прокурора, спростовують висновок суду, що відповідач не мав можливості користуватись водним об`єктом.
Прокурор зазначає, що поруч з водним об`єктом відповідача здійснює господарську діяльність Коноп А.Г., який також є орендарем, але іншого водного об`єкту, однак, орендар Коноп А.Г., на відміну від ФОП Прокопця Є.М., має змогу користуватись водним об`єктом та вносити орендну плату за користування ним.
На думку прокурора, судом першої інстанції необґрунтовано надано перевагу як доказу сертифікату Торгово-промислової палати від 04.06.2019 №3100-19-0200, яким засвідчено форс-мажорні обставини у даній справі; як вказує прокурор, проведення антитерористичної операції на території Донецької області та пов`язані із цим несприятливі наслідки не обумовлюють неможливості відповідача здійснювати господарську діяльність, не мають ознак надзвичайності чи невідворотності для виконання обов`язку за укладеним правочином та не перебувають у причинному зв`язку із несплатою відповідачем коштів за договором у межах спірних правовідносин, а тому вважає, що підстави для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором відсутні.
Крім того, прокурор не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору оренди та повернення водного об`єкту з посиланням на невірне обрання прокурором способу захисту порушеного права позивачів. Прокурор також зазначає, що у спірних правовідносинах наявність спору про право та факту порушення (невизнання, оспорювання) права власника водного об`єкту підтверджується позицією відповідача у справі.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокуратури Харківської області на рішення Господарського суду Донецької області від 03.09.2019 у справі №905/569/19; встановлено учасникам справи строк до 10.02.2020 для подання до суду відзивів на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзивів апелянту; встановлено учасникам справи строк до 10.02.2020 для подання заяв і клопотань; призначено справу до розгляду на 20.02.2020 о 10:45год.
У встановлений судом строк від учасників справи відзивів на апеляційну скаргу не надійшло, заяв і клопотань також не надходило.
19.02.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1692), зазначає, що посилання прокурора на господарську діяльність Коноп А.Г. не є предметом розгляду даної справи; на підтвердження неможливості здійснювати господарську діяльність відповідачем були надані інформаційні матеріали щодо проявів бойових дій, які тривають в Донецькій області, що були роздруковані з офіційного сайту державного органу РНБО, також відповідачем були надані довідка виконавчого комітету Зорянської сільської ради Нікольського району Донецької області, лист військової частини НОМЕР_1 ІІ Міністерства оборони України і сертифікат Торгово-промислової палати України, відтак, на думку відповідача, неможливість виконання зобов`язання за договором підтверджено належними та допустимими доказами.
Відповідач також зазначає, що він неодноразово звертався до 1-го відповідача з проханням достроково розірвати договір оренди водного об`єкта, відповідну додаткову угоду про розірвання договору було повторно направлено і під час розгляду справи, однак, обґрунтованої відповіді надано не було; на виконання пункту 3.3. договору, який припинив свою дію з 01.01.2020, на адресу 1-го позивача відповідачем 08.01.2020 був направлений акт приймання-передачі об`єкта з оренди, за змістом якого, відповідач повертає особі, що передала його в оренду, об`єкт оренди, проте, відповіді/екземпляру акту, підписаного з боку 1-го позивача на адресу відповідача не надходило.
Як зазначає відповідач, на його адресу не надходило ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, зі змістом ухвали відповідач ознайомився 18.02.2020 з Єдиного державного реєстру судових рішень, у зв`язку із чим, не мав можливості своєчасно (до 10.02.2020) направити відзив на апеляційну скаргу.
З огляду на викладене, просить поновити процесуальний строк подання відзиву на апеляційну скаргу, залишити рішення місцевого господарського суду від 03.09.2019 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
До відзиву відповідачем додана із доказами надсилання 1-му позивачу копія акту приймання-передачі з оренди водного об`єкту загальнодержавного значення площею водного дзеркала 15, 0га, об`ємом води 694 тисяч метрів кубічних, розташованого на балці Чернеча, б.р. Кальміус на території Зорянської сільської ради Нікольського (Володарського) району від 08.01.2020; акт про передачу водного об`єкту після закінчення договору надання водного об`єкта загальнодержавного значення у тимчасове користування на умовах оренди б/н від 01.01.2010 підписаний з боку відповідача.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 20.02.2020 прокурор оголосив доводи апеляційної скарги з урахуванням доповнень до неї.
Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує.
Після закінчення з`ясування обставин і перевірки їх доказами та переходу до судових дебатів, прокурор оголосив усне клопотання про відкладення розгляду скарги для перевірки обставин щодо повернення об`єкту оренди 1-му позивачу. 
У судовому засіданні 20.02.2020 оголошено нетривалу перерву для вирішення питання щодо клопотання прокурора; об 11:40год. 20.02.2020 судове засідання продовжено.
Після перерви судом оголошено про залишення клопотання прокурора про відкладення розгляду справи без розгляду, виходячи з такого.
По-перше, статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 269 цього Кодексу). 
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до умов договору надання водного об`єкта загальнодержавного значення у тимчасове користування на умовах оренди від 01.01.2010, строк дії договору визначено до 31.12.2019 (пункт 6.1. договору).
На момент розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення від 03.09.2019 договір оренди був чинний. 
Станом на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції договір вже припинив свою дію в силу пункту 6.1. договору і надана відповідачем копія акту приймання-передачі з оренди водного об`єкту  від 08.01.2020 свідчить про вчинення відповідачем дій, спрямованих на повернення водного об`єкту 1-му позивачу після закінчення договору оренди. Однак, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення суду першої інстанції на момент його ухвалення судом, тобто, коли договір оренди ще був чинний. Відтак, обставини повернення/неповернення відповідачем водного об`єкту після ухвалення оскаржуваного рішення не стосуються обставин справи, які були предметом розгляду суду першої інстанції, не приймаються апеляційним господарським судом і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення із закриттям провадження у справі, як про це помилково зазначено прокурором у судовому засіданні.   
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення суду першої інстанції на момент його ухвалення судом за поданими до суду першої інстанції доказами. 
По-друге, виходячи із обставин справи, прокурор був обізнаний, що строк договору оренди від 01.01.2010 спливає 31.12.2019, відтак, звертаючись з апеляційною скаргою і отримавши завчасно (28.01.2020) ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2020 про відкриття апеляційного провадження, якою було встановлено учасникам справи строк до 10.02.2020 для подання заяв і клопотань, не був позбавлений права і можливості дослідити обставини даної справи, у тому числі і щодо повернення орендованого водного об`єкта 1-му позивачу після закінчення строку дії договору оренди, і, за необхідності, у встановлений судом строк звернутись з відповідним клопотанням, чого прокурором здійснено не було.
Відповідно до положень статті 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
І по-третє, у судовому засіданні 20.02.2020 суд вже закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказам і перейшов до судових дебатів, що відображено у протоколі судового засідання.
У судових дебатах прокурор просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов прокурора. 
Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 залишити без змін.
Інші учасники своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, у судове засідання представники позивачів і третіх осіб не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча учасники справи були належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання, про що у матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення.

Розглянувши доповнення прокурора до апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.
Відповідно до положень статті 266 Господарського процесуального кодексу України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
Згідно матеріалів справи і апеляційної скарги, у рішенні зазначено, що повний текст рішення складено 13.09.2019, відтак, строк подання апеляційної скарги сплив 03.10.2019; апелянт звернувся з апеляційною скаргою 28.11.2019 (згідно відмітки органу поштового зв`язку на поштовому конверті).
Однак, як вбачається із матеріалів справи, копії повного тексту оскаржуваного рішення були направлені учасникам справи лише 28.12.2019 і матеріали справи не містять доказів їх вручення. Поряд з цим, прокурор неодноразово звертався до суду першої інстанції із заявами про видачу повного тексту рішення, питання щодо яких судом вирішено не було.
З метою недопущення порушення процесуальних прав апелянта, і доступу до правосуддя відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ключовими принципами якої є верховенство права та належне здійснення правосуддя, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2020 було поновлено пропущений строк подання апеляційної скарги на рішення суду від 03.09.2019 і відкрито апеляційне провадження.
Як вбачається із наданих апелянтом доповнень до апеляційної скарги, повний текст рішення отримано апелянтом 03.01.2020.
Суд апеляційної інстанції виходить із того, що прокурор об`єктивно не міг звернутись з апеляційною скаргою у передбачений чинним господарським процесуальним законодавством строк і станом на 28.11.2019 викласти доводи апеляційної скарги.
Згідно матеріалів справи, після отримання 03.01.2020 повного тексту рішення прокурор 13.01.2020 звернувся до апеляційного господарського суду із доповненнями до апеляційної скарги.
Враховуючи, що необхідною умовою реалізації стороною права на апеляційне оскарження є обізнаність зі змістом та мотивами прийняття судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду здійснює розгляд апеляційної скарги з урахуванням доповнень до неї.  
Щодо клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2020 учасникам справи було встановлено строк до 10.02.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Згідно матеріалів справи, копії ухвали від 24.01.2020 про відкриття апеляційного провадження була надіслана судом апеляційної інстанції належним чином та у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України на адреси учасників справи; у матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення прокурору, позивачам і третім особам.
Поштовий конверт з ухвалою суду від 24.01.2020, надісланий відповідачу на адресу: м. Маріуполь, вул. Бахмутська, 126, кв. 89, повернувся в суд у зв`язку з його неотриманням адресатом, причини "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення".
Як зазначає відповідач, на його адресу не надходило ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, зі змістом ухвали відповідач ознайомився 18.02.2020 з Єдиного державного реєстру судових рішень, у зв`язку із чим, не мав можливості своєчасно (до 10.02.2020) направити відзив на апеляційну скаргу.
Судова колегія зазначає, що відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується, що відповідачу не було вручено ухвалу суду від 24.01.2020 про відкриття апеляційного провадження, якою було встановлено строк подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач звернувся до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку подання відзиву на апеляційну скаргу і одночасно подав суду відзив на апеляційну скаргу із доказами надсилання його учасникам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає можливим задовольнити клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку подання відзиву на апеляційну скаргу і здійснює розгляд скарги з урахуванням відзиву відповідача на неї.
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, прокурор і представник відповідача висловили свої доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, інші учасники справи були належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання, і неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, про що учасники справи були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2020, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, розпорядженням голови Володарської РДА №682 від 28.12.2009 ФОП Прокопцю Є.М. вирішено надати в оренду водний об`єкт загальнодержавного значення – водне дзеркало площею 15га.
01.01.2010 на виконання вказаного розпорядження Володарська РДА (Орендодавець) та ФОП Прокопець Є.М. (Орендар) уклали договір надання водного об`єкта загальнодержавного значення у тимчасове користування на умовах оренди (далі – Договір оренди), відповідно до пункту 1.1 якого, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в платне строкове користування водний об`єкт загальнодержавного значення площею водного дзеркала 15, 0га, розташований на території Зорянської сільської ради Володарського району, для риборозведення.
На виконання постанови Верховної Ради України №1353-VIII від 12.05.2016 "Про перейменування деяких населених пунктів" Володарський район у Донецькій області перейменований на Нікольський район. 
Отже, Орендодавцем за Договором оренди є 1-ий позивач - Нікольська районна державна адміністрація.
Відповідно до пункту 2.1. Договору оренди, за використання водного об`єкта Орендар сплачує орендну плату у розмірі 1 315, 00грн за 1 гектар водного дзеркала, що складає 19 725, 00грн на рік. Плата за оренду водного об`єкту надходить до державного бюджету рівними частками щоквартально не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим кварталом.
Згідно з підпунктами 3.5.1, 3.5.2 Договору оренди, Орендодавець має право розірвати Договір достроково у випадку порушення Орендарем умов договору, невикористання водойми за призначенням протягом року з дня набуття права користування; у разі не укладення Орендарем протягом одного року договору оренди земель водного фонду.
Орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату за користування водним об`єктом; копію квитанції про внесення орендної плати надавати до апарату райдержадміністрації (пункт 3.7 Договору оренди).
Договір дійсний з моменту підписання до 31.12.2019 (пункт 6.1 Договору оренди).
Зміни та доповнення до Договору вносяться додатковими угодами, які складаються у письмовій формі, підписуються сторонами та є невід`ємною частиною Договору.
Сторони також домовились, що дія Договору може бути припинена не лише по закінченні терміну дії Договору, а й за взаємною згодою сторін (підпункт 6.3.1, 6.3.2 Договору).
Договір підписаний обома сторонами без зауважень, скріплений печатками сторін і містить відомості про необхідні погодження.
08.01.2010 за Актом приймання-передачі Володарська РДА передала, а ФОП Прокопець Є.М. прийняв водний об`єкт загальнодержавного значення площею водного дзеркала 15, 0га, об`ємом води 694000куб.м, розташований на балці Чернеча, басейн р. Кальміус на території Зорянської сільської ради Володарського [Нікольського] району Донецької області.
18.08.2017 Нікольська РДА направила на адресу ФОП Прокопця Є.М. лист №01-4253/31/01, в якому повідомила, що з 01.01.2013 повноваження по укладенню договорів оренди водних об`єктів та договорів оренди землі передані обласним державним адміністраціям, у зв`язку з чим, орендарям водних об`єктів необхідно укласти тристоронні додаткові угоди з Нікольською РДА та Донецькою ОДА. 
В адресованому Донецькій ОДА та Нікольській РДА листі б/н від 18.04.2018 відповідач повідомив, що з початку проведення АТО він позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність на орендованому об`єкті через його розташування у безпосередній близькості до лінії зіткнення. До листа додав підписаний зі свого боку проект тристороннього договору про внесення змін до Договору оренди; в пункті 3 проекту запропонував змінити строк дії Договору оренди до 30.04.2018, решту умов залишив в редакції, первісно запропонованій Нікольською РДА.
Донецька ОДА лист б/н від 18.04.2019 не отримала, оскільки відповідач невірно зазначив адресу одержувача.
Листом №01-2080/31/02 від 26.04.2018 Нікольська РДА відповіла Орендарю, що 24.03.2015 у Центрі надання адміністративних послуг Володарської РДА відбувся прийом орендарів водних об`єктів району з питання укладання тристоронніх угод (газета "Заря Приазовья" 21.03.2015 №21), на який Орендар не прибув, на неодноразові листи РДА з проханням укласти тристоронню додаткову угоду до Договору оренди не відреагував. Далі в листі зазначено: "25.04.2018 райдержадміністрація отримала лист з додатком додаткової угоди, до якої Ви самостійно, з порушенням вимог діючого законодавства, внесли зміни щодо терміну дії договору оренди водного об`єкту. Райдержадміністрація направляє виправлену додаткову угоду для підписання відповідно до діючого законодавства. Якщо повторно недоліки не будуть усунені, райдержадміністрація буде вимушена направити Ваш пакет документів до правоохоронних органів для вирішення вищезазначеного питання (відповідно до ст. 358 Кримінального кодексу України)". У листі також зазначено, що з 01.01.2013 РДА не має повноважень щодо припинення Договору оренди. До листа був доданий не підписаний з боку Нікольської РДА проект тристороннього договору про внесення змін до Договору оренди в первісно запропонованій відповідачу редакції.
Щодо оголошення в газеті "Заря Приазовья" №21 від 21.03.2015 судом зазначено, що з його змісту не вбачається, що орендарі водних об`єктів запрошувались саме для укладення тристоронніх угод, в оголошенні не зазначено ані про зміст таких угод, ані про підстави виникнення необхідності їх укладення. Натомість, метою запрошення орендарів 24.03.2015 до Центру надання адміністративних послуг Володарської РДА в оголошенні визначено "прийом орендарів водних об`єктів району з питань звітності 2 ТП водхоз". 
Суд першої інстанції встановив, що лист Нікольської РДА №01-2080/31/02 від 26.04.2018 за змістом має відсилочний характер (до "вимог діючого законодавства"), у ньому не зазначено жодного положення чинного законодавства або умов Договору оренди, які порушені Орендарем під час надсилання пропозиції про дострокове припинення Договору оренди, тобто, не зазначено конкретних підстав для відмови у наданні згоди на дострокове припинення Договору оренди, чим порушене право Орендаря (відповідача), передбачене підпунктом 6.3.2. Договору оренди.
18.06.2019 відповідач повторно направив на адреси позивачів підписані зі свого боку примірники тристоронньої додаткової угоди, спрямованої на припинення (скорочення до 18.06.2019) дії Договору оренди.
Нікольська РДА листом №01-17/3208/2-19/0.1 від 25.06.2019 залишила проект додаткової угоди без розгляду, оскільки "проект додаткової угоди є неактуальним та недоцільним, тому передача водного об`єкта загальнодержавного значення буде здійснюватись за рішенням суду за актом приймання-передачі". 
Донецька ОДА відповіді на проект додаткової угоди не надала.
Щодо вимоги про стягнення 49 312, 50грн боргу з орендної плати за Договором оренди, яка складається із сум боргу за ІІІ та ІV квартали 2016 року (9 862, 50грн), чотири квартали 2017 року (19 725, 00грн) та чотири квартали 2018 року (19 725, 00грн) місцевим господарським судом встановлено, що відповідач заперечує проти стягнення 49 312, 50грн боргу за Договором оренди, оскільки з початку АТО, яка перейшла в ООС, і до теперішнього часу він позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність з риборозведення на орендованому об`єкті через численні обстріли, неможливість дістатися до об`єкта, попадання в об`єкт снарядів, що у свою чергу унеможливлює виконання Договору оренди з підстав, що не залежать від Орендаря.
Виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Нікольського району Донецької області за зверненням відповідача видана довідка №01-18/307 від 16.05.2019 в тому, що у зв`язку з активною фазою АТО та проведенням ООС, доступ до водойми у балці Чернеча площею водного дзеркала 15га обмежений з вересня 2014 року по теперішній час; за цей період зафіксовані факти знешкодження вибухонебезпечних предметів та проведення робіт з розмінування на даній території.
Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 ІІ Міністерства оборони України №313/окпос/13/2010 від 09.04.2019, ООС проводиться на території Донецької та Луганської областей з 30.04.2018 по теперішній час; відповідно до Указу Президента України №393/2018 від 26.11.2018, затвердженого Законом України №2630-VІІІ від 26.11.2018, воєнний стан був введений, зокрема, у Донецькій області з 14-00 26.11.2018 до 26.12.2018.
Виданий Орендарю Сертифікат Торгово-промислової палати України №3100-19-0200 від 04.06.2019 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчує наявність актів тероризму на території Нікольського (Володарського) району Донецької області у період з 01.09.2014, які тривають станом на дату видачі Сертифікату. 
Судом першої інстанції не прийняті викладені у відповіді на відзив №01-25/2-564вих19 від 07.06.2019 доводи прокурора на спростування твердження відповідача про неможливість здійснювати господарську діяльність та визнані належними і допустимими надані відповідачем докази неможливості здійснення господарської діяльності на орендованому водному об`єкті з незалежних від Орендаря причин.

Апеляційним господарським судом встановлено, що згідно з пунктом 7.1 Договору оренди, розірвання договору по пунктах 3.5.1, 3.5.2, 3.5.3 здійснюється за умови попередження Орендаря в письмовій формі не менш як за один місяць.
Згідно матеріалів справи, у відповідача наявна заборгованість зі сплати орендних платежів по Договору оренди за спірний період і відповідач не спростовує, що договір оренди земель водного фонду ним укладено не було.
В обґрунтування позовних вимог прокурором надана копія листа Нікольської районної державної адміністрації Донецької області від 15.08.2017, адресованого відповідачу, про наявність у ФОП Прокопця Є.М. заборгованості з орендної плати станом на 15.08.2017.
Однак, докази надсилання цього листа у матеріалах справи відсутні.
Крім того,  в обґрунтування позовних вимог прокурором надана копія листа Нікольської районної державної адміністрації Донецької області від 18.08.2017, адресованого орендарям водних об`єктів Нікольського району (згідно списку), про необхідність укласти тристоронню угоду з облдержадміністрацією, у зв`язку із тим, що з 01.01.2013 повноваження по укладенню договорів оренди водних об`єктів та договорів оренди землі передано обласним державним адміністраціям. Також орендарі водних об`єктів повинні укласти договори оренди землі під водними об`єктами.
До листа доданий список орендарів водних об`єктів Нікольського району, в якому зазначений і ФОП Прокопець Є.М., однак, у списку не зазначено, додатком до якого листа він є, як і відсутні докази надсилання листа від 18.08.2017 відповідачу.
У матеріалах справи також міститься нечитаєма копія листа Нікольської районної державної адміністрації Донецької області від 01.12.2017, із якої неможливо встановити, кому він був адресований і майже незрозумілим є зміст листа; докази надсилання листа також відсутні.
Згідно наданих Нікольською районною державною адміністрацією пояснень у листі від 11.04.2019, листи від 15.08.2017, від 18.08.2017 і від 01.12.2017 надсилались відповідачу простою кореспонденцією, при якій, документи, що підтверджують надсилання та отримання листів, не передбачені.
Судова колегія зазначає, що за приписами пункту 7.1. Договору оренди, розірвання договору по пунктам 3.5.1, 3.5.2 (порушення орендарем умов договору, неукладення протягом одного року договору оренди) здійснюється за умови попередження орендаря в письмовій формі не менш як за один місяць. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду не визнає наявні у матеріалах справи копії листів від 15.08.2017, від 18.08.2017 і від 01.12.2017 належними і допустимими доказами звернення до відповідача з вимогою про погашення заборгованості з орендної плати, укладення договору оренди землі і укладення тристоронньої угоди, оскільки копія листа від 01.12.2017 взагалі не читаєма; докази надсилання листів матеріали справи не містять.
Самі по собі посилання Нікольської районної державної адміністрації Донецької області на те, що ці листи надсилались, але відсутні відповідні докази, судовою колегією відхиляються, оскільки в силу статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У матеріалах справи містяться пояснення Нікольської районної державної адміністрації Донецької області, в яких зазначено, що ФОП Прокопець Є.М. не звертався на прийом до Центру надання адміністративних послуг райдержадміністрації 24.03.2015 для укладення тристоронньої угоди; на листи райдержадміністрації з проханням укласти тристоронню додаткову угоду до Договору оренди відповідач не відповідав. 
Однак, матеріали справи не містять жодного належного і допустимого доказу на підтвердження обставин звернення Орендодавця до Орендаря з такими листами.
Крім того, як вказує Нікольська районна державна адміністрація Донецької області у листі від 26.04.2018 (відповідь на підписаний з боку відповідача проект додаткової угоди про внесення змін до Договору оренди щодо строку дії договору до 30.04.2018), з 01.01.2013 райдержадміністрація не має повноважень щодо припинення договору оренди водного об`єкта; до того ж, відповідач має заборгованість за оренду водного об`єкта.
Згідно матеріалів справи, до листа від 26.04.2018 1-им позивачем був доданий проект додаткової тристоронньої угоди про заміну сторони Орендодавця "Володарську райдержадміністрацію" на "Донецьку облдержадміністрацію"; проект не підписаний з боку жодного з позивачів.
Відповідно до частини 2 статті 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.
Тобто, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів звернення 1-го позивач до відповідача з пропозицією про внесенням змін до Договору оренди щодо зміни Орендодавця. 
Відповідно до матеріалів справи, відповідач ще раз звертався до позивачів із підписаним зі свого боку проектом тристоронньої угоди щодо заміни сторони Орендодавця і зменшення строку дії Договору оренди, однак, така угода підписана так і не була.   
Із наданих прокурором доказів в обґрунтування доводів щодо можливості відповідачем користуватись об`єктом оренди вбачається таке.
Відповідно до листа ДПРЧ-100 ГУ ДСНС України у Донецькій області від 07.06.2019, повідомлень про обстріли з липня 2016 року по теперешній час на території Зорянської сільської ради, в тому числі с. Водяне до 100 ДПРЧ не зафіксовано; в штаті ДПРЧ-100 відсутні піротехнічні рохрахунки, у зв`язку із чим, розмінування та моніторинг даних робіт не проводиться.
Згідно з листом Нікольського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області від 31.05.2019, за період з липня 2016 року до Нікольського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області повідомлень про обстріли та факти виявлення нерозірваних снарядів під час ведення бойових дій в ході проведення АТО (ООС) на території Зорянської сільської ради, в тому числі с. Водяне Нікольського району Донецької області, не надходило. 
При цьому, судова колегія зазначає, що надані прокурором відповіді свідчать лише про відсутність зафіксованих конкретно даними органами повідомлень про обстріли, однак, в даних листах не зазначається про відсутність обстрілів взагалі під час ведення бойових дій в ході проведення АТО (ООС) на території Зорянської сільської ради і безпосередньо біля та навколо об`єкту оренди по Договору оренди.
Прокурором також надано копію довідки Зорянської сільської ради від 25.06.2019, відповідно до якої, в період з липня 2016 року до теперішнього часу обстрілів з боку непідконтрольної Україні території, а також вибухів снарядів, внаслідок ведення бойових дій в ході проведення АТО (ООС) на території Зорянської сільської ради, в тому числі поблизу с. Водяне Нікольського району Донецької області, не було.
Поряд з цим, згідно наданої відповідачем довідки Виконавчого комітету Зорянської сільської ради Нікольського району Донецької області від 16.05.2019, у зв`язку з активною фазою АТО та проведенням ООС доступ до водойми у балці Чернеча обмежений з вересня 2014 року по теперішній час; за цей період зафіксовані факти знешкодження вибухонебезпечних предметів та проведення робіт з розмінування на даній території; сертифікатом Торгово-промислової палати України №3100-19-0200 від 04.06.2019 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): акти тероризму на території Нікольського (Володарського) району Донецької області у період з 01.09.2014, які тривають станом на дату видачі Сертифікату, фізичній особі-підприємцю Прокопцю Є.М. щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: користування водним об`єктом загальнодержавного значення площею водного дзеркала 15, 0га, розташованого на балці Чернеча, б.р. Кальміус на території Зорянської сільської ради Нікольського (стара назва - Володарського) району Донецької області, у термін з 01.09.2014 за договором надання водного об`єкта загальнодержавного значення у тимчасове користування на умовах оренди № б/н від 01.01.2010, укладеним з Нікольською (стара назва - Володарською) районною державною адміністрацією, які унеможливили його виконання в зазначений термін. 
Судова колегія зазначає, що із наданих Зорянською сільською радою довідок вбачається, що у довідці від 16.05.2019 зазначено про те, що доступ до водойми у балці Чернеча обмежений з вересня 2014 року по теперішній час; за цей період зафіксовані факти знешкодження вибухонебезпечних предметів та проведення робіт з розмінування на даній території (тобто, території у балці Чернеча - місцезнаходження об`єкту по Договору оренди). А у довідці від 25.06.2019 зазначено, що в період з липня 2016 року до теперішнього часу обстрілів, а також вибухів снарядів на території Зорянської сільської ради, в тому числі поблизу с. Водяне Нікольського району Донецької області, не було.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 20.02.2020 представник відповідача надала пояснення, що, імовірно, на території Зорянської сільської ради і не мали місце обстріли і вибухи снарядів, на відміну від території водойми у балці Чернеча.
Крім того, як вбачається із наданих відповідачем роздруківок із мережі Інтернет, які суд апеляційної інстанції також враховує як обґрунтування доводів відповідача щодо неможливості користуватись об`єктом оренди, в період з березня 2016 року мали місце численні обстріли та активізація бойових дій у безпосередній близькості до об`єкту оренди (с. Чермалик Волноваського району Донецької області знаходиться на відстані 8, 47км, с. Павлопіль Волноваського району Донецької області знаходиться на відстані 5, 95км). 
Як вказує відповідач, в таких умовах об`єктивно неможливо провадити ефективну господарську діяльність на об`єкті, зокрема, риборозведення, зарибнення водних об`єктіві тощо; зарибнення об`єкту передбачає вилов риби в подальшому; крім того, такі умови розвитку риби під час обстрілів (шумові фактори, попадання вибухонебезпечних предметів тощо) є вкрай несприятливими.
Поряд з цим, відповідно до пункту 3.8 Договору оренди, Орендар зобов`язаний використовувати водний об`єкт тільки за його прямим призначенням, виключно для цілей, визначених в пункті 1.1 цього Договору (риборозведення).
Судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять і апелянт таких належних і допустимих доказів суду не надав, що об`єкт оренди використовувався відповідачем.
Суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта, що поруч з водним об`єктом відповідача здійснює господарську діяльність Коноп А.Г., який також є орендарем іншого водного об`єкту, однак, орендар Коноп А.Г. на відміну від ФОП Прокопця Є.М. має змогу користуватись водним об`єктом та вносити орендну плату за користування ним, виходячи з такого. 
По-перше, господарська діяльність Коноп А.Г., який є орендарем іншого водного об`єкту, не є предметом розгляду даної справи; і по-друге, сама по собі сплата орендної плати не свідчить про використання об`єкту фактично, а на підтвердження доводів щодо користування ОСОБА_1 об`єктом оренди, що знаходиться біля об`єкту оренди відповідача, прокурором належних і допустимих доказів суду не надано.  

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, оплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. 
Положеннями статті 626 Цивільного кодексу України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Положеннями статті 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Оскільки договір оренди є двостороннім правочином, то у орендодавця є обов`язок передати майно у користування орендареві, що кореспондує право орендаря вимагати передання йому об`єкта в користування, а у орендаря існує обов`язок вносити орендну плату та використовувати об`єкт оренди за його призначенням відповідно до умов договору, що відповідно кореспондує право орендодавця вимагати сплати орендної плати. Обидва ці зобов`язання взаємно обумовлюють один одного та є взаємопов`язаними.
Статтею 762 Цивільного кодексу України встановлено порядок плати за користування майном.
Так, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд апеляційної інстанції зазначає, що орендна плата за договором є платежем, який здійснюється саме за користування орендованим майном.
Відповідно до частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Отже, за змістом вказаної норми, якщо наймач тимчасово позбавляється можливості користуватися найнятим майном через обставини, за які він не відповідає, він звільняється від плати за весь час неможливості такого користування. Обставини, що є причиною неможливості використовувати найняте майно наймачем, можуть бути пов`язані як з діяльністю наймодавця, так і з певними об`єктивними обставинами (обставини непереборної сили, випадку тощо).
Тобто, особливість вищезазначеної норми, що міститься в частині 6 статті 762 Цивільного кодексу України полягає в тому, що вона застосовується до тих випадків, коли майно не могло бути використане наймачем.
При цьому, відсутність у частині 6 статті 762 Цивільного кодексу України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Спірним періодом, за який у відповідача наявна заборгованість зі сплати орендних платежів у розмірі 49 321, 50грн прокурором зазначено з 08.06.2016 по 31.12.2018.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, які суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу, оцінює як кожний окремо, так і у їх сукупності, судова колегія вважає обґрунтованими доводи відповідача про наявність об`єктивних обставин, які спричиняли неможливість відповідачу користуватись об`єктом оренди у відповідності до умов Договору оренди, і за які відповідач не відповідає.
Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта, що судом першої інстанції необґрунтовано надано перевагу як доказу сертифікату Торгово-промислової палати від 04.06.2019 №3100-19-0200, яким засвідчено форс-мажорні обставини у даній справі, виходячи з такого.
Перш за все, висновок про неможливість відповідачем користуватись об`єктом оренди здійснений місцевим господарським судом не лише на підставі сертифікату Торгово-промислової палати від 04.06.2019; як вбачається із описової та мотивувальної частин рішення, судом було надано оцінку наявним у матеріалах справи доказам, наданими як прокурором, так і відповідачем. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд дійшов висновку про відхилення доводів прокурора на спростування твердження відповідача про неможливість здійснювати господарську діяльність та визнав належними і допустимими надані відповідачем докази неможливості здійснення господарської діяльності на орендованому водному об`єкті з незалежних від орендаря причин.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що надані прокурором  листи ДПРЧ-100 ГУ ДСНС України у Донецькій області від 07.06.2019 та Нікольського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області від 31.05.2019 про відсутність зафіксованих повідомлень про обстріли на території Зорянської сільської ради, а також довідка Зорянської сільської ради від 25.06.2019, відповідно до якої, в період з липня 2016 року до теперішнього часу обстрілів та вибухів снарядів на території Зорянської сільської ради не було, не спростовують доводів відповідача про об`єктивну неможливість користуватись об`єктом оренди з червня 2016 року, на підтвердження чого надано, зокрема довідку виконавчого комітету Зорянської сільської ради Нікольського району про обмеження доступу до водойми у балці Чернеча площею водного дзеркала 15га у зв`язку з активною фазою АТО та проведення ОСС, сертифікат Торгово-промислової палати України №3100-19-0200 від 04.06.2019 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено обставини непереборної сили, а також інформаційні матеріали щодо проявів бойових дій, які тривають в Донецькій області, що були роздруковані з офіційного сайту державного органу РНБО.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи прокурора, що проведення антитерористичної операції на території Донецької області та пов`язані із цим несприятливі наслідки не обумовлюють неможливості відповідача здійснювати господарську діяльність, не мають ознак надзвичайності чи невідворотності для виконання обов`язку за укладеним правочином та не перебувають у причинному зв`язку із несплатою відповідачем коштів за договором у межах спірних правовідносин; судова колегія вважає, що відповідачем на підтвердження обставин об`єктивної неможливості користуватись об`єктом оренди надано докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти такого висновку, а апелянтом належних і допустимих доказів іншого суду не надано. 
Щодо доводів прокурора про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.
Як вірно зазначено місцевим господарським судом, відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. 
Пунктом 5.4 Договору оренди передбачено, що при виникненні форс-мажорних обставин, що перешкоджають виконанню договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання умов Договору.
У спірних правовідносинах відсутні обставини, що унеможливлюють виконання орендарем своїх фінансових зобов`язань за Договором (форс-мажор); натомість, існують перешкоди у використанні відповідачем орендованого майна за визначеним Договором оренди призначенням через обставини, за які орендар не відповідає (частина 6 статті 762 Цивільного кодексу України). 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені об`єктивні обставини, за які орендар не відповідає, унеможливлюють відповідачу користуватись орендованим об`єктом; зокрема провадити безпечну для власного життя та здоров`я господарську діяльність на водному об`єкті, здійснювати риборозведеня та зарибнення водного об`єкту, яке у подальшому передбачає вилов риби потенційними рибалками. Однак, за наявності обстрілів навколишньої території, загрози життю та здоров`ю як власного, так і осіб, які б теоретично в таких умовах вилов риби здійснювали б, користування об`єктом оренди з метою ведення господарської діяльності є об`єктивно неможливим. Зазначене дозволяє дійти висновку про можливість застосування до спірних правовідносин положень частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи прокурора, що заборгованість з орендної плати виникла у відповідача ще у 2013 році, що спростовує висновок суду першої про те, що причиною невнесення відповідачем орендної плати за користування водним об`єктом стало проведення АТО (пізніше ООС), оскільки, по-перше, 2013 рік не стосується спірного періоду і не є предметом розгляду апеляційної скарги; і по-друге, апелянт помилково зазначає, що суд першої інстанції зазначив, що проведення АТО є причиною невнесення відповідачем орендної плати за користування водним об`єктом, оскільки суд першої інстанції дійшов іншого висновку, а саме, що матеріалами справи підтверджується об`єктивна неможливість відповідачем користуватись об`єктом оренди з обставин, за які він не відповідає, що надало суду підстави для застосування до спірних правовідносин частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України.
Враховуючи викладене, що згідно матеріалів справи, орендар фактично не міг користуватися об`єктом оренди, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 49 312, 50грн.

Щодо вимоги прокурора про розірвання Договору оренди та зобов`язання повернути державі водний об`єкт шляхом підписання акту приймання-передачі з Нікольською РДА, судова колегія зазначає таке.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені       Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про прокуратуру", прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
У випадках, визначених цим Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини 1 статті 2 Закону України "Про прокуратуру").
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо  захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган  державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи Господарського процесуального кодексу України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).
Системне тлумачення частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України й абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру"       дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий       захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати   захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.
На думку прокурора, порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями водного фонду із порушенням умов договору щодо користування водним об`єктом є підставою для втручання органів прокуратури і звернення з позовом до суду з відповідними позовними вимогами.
Як вказує прокурор, компетентним суб`єктом, який має здійснювати захист вказаних інтересів держави, є Нікольська районна державна адміністрація, яка як Орендодавець не вживає заходів для усунення порушень законодавства та дотримання істотних умов та зобов`язань за Договором оренди. Крім того, на теперішній час, згідно діючого законодавства, Донецька обласна державна адміністрація розпоряджається водними об`єктами загальнодержавного значення на території Донецької області.
Однак, тристороння угода зі зміни Орендодавця до Договору оренди підписана не була.  
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурор звертаючись до суду з вимогами про розірвання Договору оренди та зобов`язання повернути державі водний об`єкт шляхом підписання акту приймання-передачі з Нікольською РДА, не обґрунтував та не довів суду, за захистом яких порушених, невизнаних або оспорюваних відповідачем прав держави прокурор звернувся до суду з позовом до ФОП Прокопець Є.М., з огляду на те, що із матеріалів справи вбачається, що відповідач сам вчиняв дії, спрямовані на скорочення терміну дії Договору оренди, підписання тристоронньої угоди зі зміни Орендодавця і повернення об`єкту оренди по Договору.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.2000 у справі №1-1/99, із врахуванням того, що "інтереси  держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов,  в чому саме відбулося чи може  відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній  заяві  необхідність  їх  захисту та зазначає орган, уповноважений  державою  здійснювати  відповідні функції у спірних відносинах. 
Поряд з цим, апеляційний господарський суд зазначає, що інтереси держави повинні захищати насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження. 
Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі "Менчинська проти Росії" (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)).
Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14,  від 14.08.2018 у справі №910/23369/17.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Така правова позиція викладена, зокрема у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18.
Відповідно до положень частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Однак, у спірних правовідносинах із матеріалів справи не вбачається порушення, невизнання або оспорювання відповідачем прав позивачів на дострокове припинення дії (розірвання) Договору оренди на момент подання позову і повернення об`єкту оренди; фактично Нікольська РДА двічі відмовилась від підписання проекту договору про внесення змін до Договору оренди щодо припинення його дії (скорочення строків дії): уперше - з посиланням на наявність у відповідача заборгованості з орендних платежів і необхідності зміни Орендодавця; вдруге - після надсилання відповідачем проекту договору про внесення змін до Договору оренди щодо припинення його дії з урахуванням зміни Орендодавця: з Нікольської РДА на Донецьку ОДА, з посиланням на неактуальність пропозиції відповідача.
При цьому, як вірно зазначено місцевим господарським судом, у листі Нікольської РДА №01-2080/31/02 від 26.04.2018 не зазначено положення чинного законодавства або умов Договору оренди, які порушені Орендарем під час надсилання пропозиції про дострокове припинення Договору оренди, тобто, не зазначено конкретних підстав для відмови у наданні згоди на дострокове припинення Договору оренди, хоча таке право Орендаря (відповідача) передбачене підпунктом 6.3.2. Договору оренди.
Щодо вимоги про зобов`язання повернути державі водний об`єкт загальнодержавного значення шляхом підписання акту приймання-передачі з Нікольською РДА, місцевим господарським судом вірно зазначено, що відповідач не заперечує проти повернення об`єкта оренди, а прокурором і Нікольською РДА не доведено, що відповідачу було запропоновано у певний спосіб повернути об`єкт оренди, від чого останній ухилився.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 20.02.2020 представник відповідача ще раз наголосила, що відповідач вчиняв дії, спрямовані на дострокове припинення Договору оренди і повернення об`єкту оренди, а на виконання умов договору, після припинення його дії відповідачем був направлений акт про повернення об`єкту оренди.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент подання позову у позивачів відсутнє порушене суб`єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого поданий позов у частині вимог про розірвання Договору оренди та повернення водного об`єкту шляхом підписання акту приймання-передачі.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта, що у спірних правовідносинах наявність спору про право та факту порушення (невизнання, оспорювання) права власника водного об`єкту підтверджується позицією відповідача у справі, оскільки таке твердження прокурора протирічить викладеній у відзиві на позовну заяву правовій позиції відповідача; із матеріалів справи не вбачається, що відповідач порушує (не визнає, оспорює) права власника водного об`єкту. 
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 20.02.2020 прокурор надав пояснення, що прокуратурою не досліджувалось питання щодо звернення відповідача до позивачів з проектом угоди про розірвання Договору оренди. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає хибними доводи апелянта, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині повернення водного об`єкту судом першої інстанції зазначено невірне обрання прокурором способом захисту права шляхом звернення до суду в інтересах Донецької обласної державної адміністрації (2-го позивача), оскільки підставами для відмови у задоволенні позовних вимог в частині повернення водного об`єкту 1-му відповідачу (Орендодавцю по Договору оренди) місцевим господарським судом зазначені: відсутність порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого поданий позов; вимога повернути об`єкт оренди є похідною від вимоги розірвати Договір оренди, у задоволенні якої суд дійшов висновку відмовити.
Поряд з цим, судом першої інстанції щодо участі у справі Донецької ОДА як позивача-2 правомірно зазначено, що права та охоронювані законом інтереси Донецької ОДА відповідачем не порушені. 
Так, Законом України №5245-VI від 06.09.2012 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", з 01.01.2013 змінені повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо надання в оренду землі та водних об`єктів.
Відповідно до частини 5 статті 51 Водного кодексу України (в редакції Закону №5245-VI), водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.
Згідно з частиною 3 статті 122 Земельного кодексу України (в редакції Закону №5245-VI), районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім земель сільськогосподарського призначення, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо); в) індивідуального дачного будівництва.
За приписом частини 5 статті 122 Земельного кодексу України (в редакції Закону №5245-VI), обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частиною третьою цієї статті та земель сільськогосподарського призначення, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
У позовній заяві прокурор просить повернути водний об`єкт шляхом підписання акту приймання-передачі з Нікольською РДА - Орендодавцем по Договору оренди; у відповіді на відзив прокурор зазначає, що Орендодавцем залишається Нікольська РДА, а між Донецькою обласною державною адміністрацією та ФОП Прокопець Є.М. договірних відносин немає, у зв`язку із чим, підстави для звернення Донецькою ОДА з позовом до суду про розірвання Договору оренди, стягнення заборгованості по договору і повернення водного об`єкту державі відсутні.
Відтак, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог, заявлених в інтересах Донецької ОДА.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи прокурора не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 03.09.2019 у справі №905/569/19 слід залишити без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати апелянта за подання апеляційної скарги, з огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокуратури Харківської області залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 03.09.2019 у справі №905/569/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.03.2020.

Головуючий суддя                                                                    Л.М. Здоровко

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

       Суддя                                                                                           В.В. Лакіза