ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«17» грудня 2019 року
м. Харків
справа № 643/12670/19-ц
провадження № 22ц/818/4882/19
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Бровченка І.О., Колтунової А.І.
за участю секретаря – Колосовської А.Р.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», представник відповідача – Баценюк Н.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» на ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року в складі судді Майстренко О.М.
в с т а н о в и в:
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» про визнання угоди недійсною та просила визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу нерухомості, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 16 липня 2019 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», та в порядку реституції стягнути з відповідача на її користь 151 155,00 грн, вирішити питання щодо судових витрат.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.
Заява мотивована тим, що 03 березня 2008 року між нею та банком укладено кредитний договір, в забезпечення виконання зобов`язань за яким у той же день укладено договір іпотеки, предметом якого є придбана нею за кредитні кошти трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказала, що у зв`язку з фінансовою кризою, народженням дітей, зростанням курсу валюти, у неї утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором.

Зазначила, що між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, після чого право власності на її квартиру, що є предметом іпотеки, в позасудовому порядку перереєстровано на товариство.
Вказала, що її разом з дітьми знято з реєстрації у вказаній квартирі та представники відповідача змінили замки та поставили квартиру на охорону.

Зазначила, що відповідачем запропоновано їй викупити у нього квартиру, на що вона вимушена була погодитись, оскільки не має іншого місця проживання, та 16 липня 2019 року між нею та товариством укладено у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого вона повинна була сплатити 3000,00 доларів США в день підписання, 1500,00 доларів США до 22 липня 2019 року, а залишок у розмірі 22 300,00 доларів США – до 31 липня 2019 року.

На виконання попереднього договору вона передала представнику відповідача грошові кошти у розмірі 4500,00 доларів США у вказані строки, та 22 липня 2019 року між ними переукладено попередній договір із зазначенням цієї суми передоплати, після чого вона отримала ключі від квартири та змогла забрати свої речі.
Вказала, що основний договір купівлі-продажу квартири між нею та відповідачем не укладено у зв`язку з відсутністю у неї коштів.

Зазначила, що попередній договір є недійсним, оскільки його нотаріально не посвідчено, правочин укладено під впливом психологічного тиску на неї та за тяжких обставин.
Вказала, що вжиття заходів забезпечення позову у виді заборони відчуження квартири, яка є предметом попереднього договору, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, який є юридичною особою, не впливає на право користування чи володіння нею.

Зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення у цій справі, оскільки товариство має намір продати квартиру, що підтверджується зняттям з реєстрації місця проживання мешканців квартири та попереднім договором, укладеним між нею та товариством.
Вказала, що співмірність заходів забезпечення підтверджується тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 13 червня 2007 року її вартість становить 38 786,00 грн, тоді як ціна позову – 151 155,00 грн, та в разі наявності іншого майна та доказів більшої вартості квартири відповідач матиме право на заміну заходу забезпечення позову.

Зазначила, що у разі відсутності у відповідача іншого майна, крім вказаної квартири, вона може бути позбавлена можливості отримати кошти за рішенням суду на її користь, оскільки товариство має намір продажу квартири.
Вказала, що також подала позов про скасування реєстрації за відповідачем права власності на квартиру, оскільки вона підпадає під дію мораторію на відчуження майна, проте під тиском відповідача відмовилась від нього.

Просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – задоволено; накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з ухвалою суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що оскаржувана ухвала порушує його права та інтереси як власника квартири, який набув її на законних підставах, правомірно звернувши стягнення на предмет іпотеки; що судом не вказано реальні факти, що свідчать про можливе відчуження квартири та обумовлювали б необхідність вжиття заходів забезпечення позову; що позивач була обізнана про наявність у неї заборгованості за кредитним договором та наслідки її непогашення, отже її заява про забезпечення позову спрямована виключно на обмеження прав товариства вільно реалізовувати свої право власності; що позов подано ОСОБА_1 виключно з метою вжиття заходів забезпечення та накладення обтяжень на нерухоме майно, про що свідчить заява про зупинення розгляду справи, подана до суду першої інстанції; що суд порушив норми процесуального права, не з`ясував обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову заявленим вимогам, які не є співмірними.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надійшло.

16 грудня 2019 року від ОСОБА_1 надійшли пояснення по справі, в яких вона виклала свої міркування щодо обставин справи, фактично підтримала свої позовні вимоги та вимоги заяви про забезпечення позову.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» необхідно задовольнити, ухвалу судді – скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Проте, з таким висновком суду неможливо погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України  суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4  Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з виділених матеріалів справи у провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» про визнання угоди недійсною.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2019 року відкрито провадження у справі.

Предметом судового розгляду є визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири від 16 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», та стягнення в порядку реституції коштів у розмірі 151 155,00 грн.

Виділені матеріали справи свідчать про те, що власником квартири, яка є предметом попереднього договору, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», який звернув стягнення на неї як предмет іпотеки.
Як вбачається з позовної заяви право власності на квартиру, на яку позивач просила накласти заборону відчуження, не є предметом спору, адже ОСОБА_1 не оскаржує набуття товариством права власності на квартиру в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, а лише просила визнати недійсним попередній договір, за яким мала намір купити у товариства зазначену квартиру, та стягнути з товариства сплачені нею за попереднім договором грошові кошти. Вимог щодо визнання за нею права власності на іпотечну квартиру, яку товариство пропонувало їй придбати, у неї не було.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснив, що вимог щодо визнання за позивачкою права власності, немає.

Посилання ОСОБА_1 щодо того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки є ризик відчуження майна відповідачем, судовою колегією не приймаються, адже відповідач є юридичною особою, та доказів відсутності у його власності іншого майна, окрім вказаної квартири, за рахунок якого може бути виконано майбутнє рішення суду, не надано.

Разом з тим, не надано й доказів намагання відповідача відчужити квартиру, оскільки укладення попереднього договору купівлі-продажу між сторонами не свідчить про намір товариства продати цю квартиру будь-якій іншій особі.
Саме по собі зняття з реєстрації місця проживання мешканців квартири також не свідчить про наявність наміру щодо її відчуження.

За таких умов, враховуючи зміст позовних вимог, накладення заборони на відчуження зазначеної квартири є безпідставним та обмежує товариство як законного її власника у реалізації своїх прав.

Крім того, під час вжиття заходів забезпечення позову судом не враховано принцип співмірності заходів забезпечення заявленим вимогам, оскільки ціна позову становить 151 155,00 грн, що були передані за попереднім договором купівлі-продажу в рахунок часткової оплати вартості квартири, тобто вартість квартири в цілому значно перевищує зазначену ціну позову. 

В суді апеляційної інстанції представник позивачки надав до суду апеляційної інстанції копію уточненої позовної заяви, в якій збільшено позовні вимоги позивачки до 256 200, 00 грн, та яка датована 12 грудня 2019 року. Проте, доказів того, що це клопотання позивачки про прийняття уточненої позовної заяви в судовому засіданні судом першої інстанції розглянуто та долучено до матеріалів справи, представник позивачки не надав, тому це посилання представника позивачки суд апеляційної інстанції не бере до уваги.

Враховуючи вищевикладене, відсутні причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто об`єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Однак, об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, позивачем не наведено.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, не вбачається.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції в порушення принципів розумності, співмірності, норм процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права, вжив заходи забезпечення позову.
У зв`язку з чим, ухвала судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – задоволенню.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» - задовольнити.
Ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 І.О. Бровченко 

                                                                       А.І. Колтунова 

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.