23.01.20
22-ц/812/94/20

П О С Т А Н О В А
І  М  Е  Н  Е  М      У  К  Р  А  Ї  Н  И
23 січня 2020 року                                               місто Миколаїв
         Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М. із секретарем судового засідання Біляєвою В.М., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача  ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харьківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба   на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2019 року,   ухваленого в приміщенні того ж суду о 9 год.55 хв.  у складі судді  Гаврасієнка В.О. по справі № 487/6756/18, провадження № 22-ц/812/94/20, за позовом  ОСОБА_1 до Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харьківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання протиправними дій та зобов`язання поновлення в черзі на отримання житла, 
В С Т А Н О В И В : 
         У жовтні 2018 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харьківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба про визнання протиправними дій та зобов`язання поновлення в черзі на отримання житла, посилаючись на наступне. З 1991 року по 07 вересня 2018 року він проходив військову службу у Збройних Силах України. Має військове звання підполковник. Наказом командувача Повітряних Сил Збройних сил України (по особовому складу) від 05 вересня 2018 року № 481 відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» його звільнено з військової служби у запас за пунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду). Наказом начальника Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харьківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба по стройовій частині від 07.09.2018 року № 7 його виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до Заводського районного військового комісаріату м. Миколаєва. Станом на 07.09.2018 року він має вислугу на військовій службі 27 років. Пенсія за вислугу років йому призначена з 08.09.2018 року відповідним органом.
На квартирному обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов від Міністерства оборони він перебував з 17 серпня 2000 року. Станом на час звільнення перебував у відповідача на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житла, складом сім`ї чотири особи у загальній черзі з 17.08.2000 року та першочерговій як такий, що прослужив у Збройних Силах більше 25 календарних років, з 23.12.2016 року.
У вересні 2018 року представники житлової комісії відповідача повідомили його про зняття з квартирного обліку відповідно до протоколу житлової комісії факультету від 09.09.2018 року № 1 згідно пунктів 2.16, 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ № 401 від 19.06.2014 року.
Посилаючись на норми Законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», рішення ЄСПЛ та інші підзаконні акти, які гарантують право військовослужбовців на одержання за рахунок держави житла, вважав, що його право на отримання житла шляхом зняття з квартирного обліку порушено та просив визнати протиправними дії житлової комісії факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харьківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба щодо зняття його зі складом сім`ї з квартирного обліку відповідно до протоколу житлової комісії від 09.09.2018 року; зобов`язати відповідача скасувати зазначений протокол в частині зняття його з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України по закінченню контракту складом сім`ї з чотирьох осіб, та поновити його разом із членами сім`ї на квартирному обліку в загальній черзі з 17.08.2000 року та першочерговій черзі з 23.12.2016 року (а.с.2-10).
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2019 року позов задоволено (а.с. 52-59).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що позивач має вислугу років на військовій службі 20 і більше років. Його звільнення з військової служби не пов`язано з тими причинами, які відповідно до п. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою КМ України № 1091 від 03 серпня 2006 року, є підставою для зняття з квартирного обліку. Пунктом 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МО від 30.11.2011 року № 737, не передбачено такої підстави для зняття з квартирного обліку як звільнення в запас у зв`язку із закінченням строку контракту.
Ухвалою того ж суду від 13.11.2019 року заява відповідача про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с.91).
В апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що судом невірно застосовано п. 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МО від 30.11.2011 року № 737, відповідно до якого військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення. На думку відповідача, оскільки позивача звільнено зі служби в запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, він відповідно до п. 2.18 Інструкції підлягає зняттю з квартирного обліку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.94-97).
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів прийшла до такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення по суті заявлених вимог відповідає наведеним вимогам, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.
         Судом встановлено, що ОСОБА_1   з 1991 року по 07 вересня 2018 року  проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом командувача Повітряних Сил Збройних сил України (по особовому складу) від 05 вересня 2018 року № 481 відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» його звільнено з військової служби у запас за пунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду). Наказом начальника Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харьківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба по стройовій частині від 07.09.2018 року № 7 його виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до Заводського районного військового комісаріату м. Миколаєва. Станом на 07.09.2018 року він має вислугу років на військовій службі 27 років в календарному обчисленні. Пенсія за вислугу років йому призначена з 08.09.2018 року відповідним органом.
На квартирному обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов від Міністерства оборони він перебував з 17 серпня 2000 року. Станом на час звільнення перебував у відповідача на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житла, складом сім`ї чотири особи у загальній черзі з 17.08.2000 року та першочерговій як такий, що прослужив у Збройних Силах більше 25 календарних років, з 23.12.2016 року.
         У вересні 2018 році представники житлової комісії відповідача повідомили його про зняття з квартирного обліку відповідно до протоколу житлової комісії факультету від 09.09.2018 року № 1 згідно пунктів 2.16, 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої  наказом МОУ № 401 від 19.06.2014 року. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що позивач має вислугу років на військовій службі 20 і більше років. Його звільнення з військової служби не пов`язано з тими причинами, які відповідно до п. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою КМ України № 1091 від 03 серпня 2006 року, є підставою для зняття з квартирного обліку. Пунктом 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МО від 30.11.2011 року № 737, не передбачено такої підстави для зняття з квартирного обліку як звільнення в запас у зв`язку із закінченням строку контракту.
Висновки суду в цілому відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, що виникли між сторонами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Зокрема ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 37 ЖК України, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов та залишили роботу на підприємствах, в установах та організаціях у зв`язку з виходом на пенсію беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з працюючими на цих підприємствах, в установах, організаціях громадянами.
Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно ст. 38 ЖК України встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. 
Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470 були затверджені Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР. Згідно п.10 цих Правил громадяни, які залишили роботу на підприємствах, в установах, організаціях, що здійснюють квартирний облік, у зв`язку з виходом на пенсію, беруться на облік нарівні з робітниками і службовцями даного підприємства, установи, організації.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006р. було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок). 
Цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей ( п.1 Порядку). 
Згідно п.3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1)поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством ( п. 30).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених п.30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006р. 
Матеріалами справи встановлено, що позивач має вислугу на військовій службі 27 років та перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 17.08.2000 р., яка відповідно до Директиви МО України та Генерального штабу Збройних Сил України від 04.05.2018 року № Д-322/1/7 ДСК спеціалізований центр бойової підготовки авіаційних фахівців Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) переформовано у Факультет перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харьківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, по 07.09.2018 р. зі складом сім`ї 4 особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень з 23.12.2016 року по 07.09.2018 року. За період перебування на квартирному обліку житлом за рахунок Міністерства оборони не забезпечувався, є наймачем іншого жилого приміщення. Звільнений позивач в запас на підставі пудпункту «к» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», тобто у зв`язку з закінченням строку контракту, а не за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, є пенсіонером (а.с. 14-21).
Системний аналіз зазначених обставин по справі з урахуванням положень викладеного вище законодавства, свідчить про те, що підстави для зняття позивача з квартирного обліку були відсутні.
Крім того, на час взяття його на квартирний облік порядок взяття на облік та отримання житла визначався Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України, затвердженим наказом Міністра Оборони України № 20 від 03.02.1995р. Пунктом 13 вказаного Положення передбачалося, що військовослужбовці перебувають на  квартирному  обліку  у військовій  частині  та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала необхідність для надання іншого жилого приміщення; при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт; при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження; при наданні відомостей, що не відповідають дійсності та які стали основою для прийняття на облік або неправомірних дій командування при вирішенні питання про прийняття на облік.
Тобто даний нормативний акт також не передбачував можливість зняття з квартирного обліку з підстав звільненням в запас у зв`язку із закінченням строку контракту.
Наказ Міністра Оборони України № 20 від 03.02.1995р. втратив чинність на підставі Наказу Міністерства оборони № 577 від 06.10.2006р., яким була затверджена Інструкція про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень. Проте п.1.4 даної Інструкції передбачалося, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання, а військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року "Про внесення змін до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.
Наказ Міністра Оборони України № 577 від 06.10.2006р. втратив чинність на підставі наказу Міністерства Оборони № 737 від 30.11.2011р., яким була затверджена Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, також передбачала, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання, а військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 1 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року “Про внесення змін до статті 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі (п. 1.4).
Аналогічні висновки містіться в постанові ВС від 20.05.2019 року по справі № 487/6514/17.
З урахуванням викладеного, суд правомірно не застосував під час розгляду спору, що виник між сторонами, положення п.2.16 та п.2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства Оборони № 737 від 30.11.2011р., які суперечать як нормам Житлового кодексу Української РСР, так і зазначеним вище постановам КМУ, які регулювали порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями на час взяття позивача на квартирний облік.
          Не є підставою для скасування рішення суду також посилання в апеляційній скарзі на те, що норми, що регулюють перебування на квартирному обліку військовослужбовців поширюються тільки на осіб, які  проходять військову службу, а на позивача, який звільнений з військової служби, не поширюються,   оскільки такий підхід до забезпечення права на житло військовослужбовців суперечить частині першій  статті 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та ст. 37 ЖК України, яка передбачає право працівників, які залишили роботу (службу) на підприємствах, в установах та організаціях у зв`язку з виходом на пенсію залишатися на квартирному обліку нарівні з працюючими на цих підприємствах, в установах, організаціях громадянами.
Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення суду по суті вирішеного спору відсутні.
Разом з тим відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Зі справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. (а.с. 1). Оскільки заявлені ним позовні вимоги задоволено, понесені ним витрати підлягали стягненню з відповідача в повному обсязі на користь позивача, а не на користь держави. За такого рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити, стягнувши понесені позивачем витрати по оплаті судового збору з відповідача.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України понесені відповідачем витрати за подачу апеляційної скарги, покладаються на нього.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,- 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харьківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба задовольнити частково.
Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2019 року змінити в частині стягнення з Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харьківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на користь держави судового збору в розмірі 704,80 грн., стягнувши зазначену суму на користь ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук 
Судді Н.В. Самчишина 
Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 24 січня 2020 року