ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 січня 2020року
м. Київ
справа №755/16489/16-к
провадження №51-1326км19
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                                ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
за участю:                                                        
секретаря судового засідання                   ОСОБА_4 , 
прокурора                                                        ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№12016100040012010, за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки м. Києва, раніше судимої, 
 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі — КК),
 
за касаційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року про повернення апеляційної скарги на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 6 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 .
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 6 листопада 2018 року ОСОБА_6 засуджено до покарання:
- за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК — у виді арешту на строк 3 місяці;
-    за ч. 2 ст. 185 КК — у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
-    за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК — у виді арешту на строк 5 місяців.
Відповідно до ст. 70 КК їй призначено остаточне покарання за сукупністюзлочинів у видіпозбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК суд звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням тривалістю 1 рік та відповідно поклав на неїобов`язки, передбачені ст. 76 КК.
 
ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона у м. Києві, перебуваючи в приміщенні магазинів ТОВ «Фора», супермаркету «АТБ» та супермаркету «Сільпо», діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, таємно викрала продукти харчування:
- 13 серпня 2016 року – вартістю 379,30 грн;
- 20 серпня 2016 року – вартістю 391,24 грн;
- 7 вересня 2016 року – вартістю 347,76 грн;
- 27 вересня 2016 року– вартістю 280,93 грн;
- 13 жовтня 2016 року – вартістю 454,82 грн. 
 
Крім того, ОСОБА_6 у м. Києві, перебуваючи в приміщенні магазинів «Фора», «Єва», супермаркету «Сільпо», діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, намагалася таємно викрасти продукти харчування:
- 23 серпня 2016 року– вартістю 273,96 грн;
- 28 вересня 2016 року – вартістю 269,28 грн;
- 29 жовтня 2016 року– вартістю 533,51 грн;
- 4 листопада 2016 року – вартістю 182,92 грн. 
При цьому виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочинів до кінця, але злочини не закінчила з причин, які не залежали від її волі, оскільки була затримана співробітниками охорони біля касової зони та біля виходу з магазину.
 
Не погоджуючись з вказаним вироком у частині призначеного покарання, прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням кримінального закону, який підлягав застосуванню, зокрема ч. 4 ст. 70 КК, що у свою чергу потягло за собою звільнення ОСОБА_6 від реального відбування покарання.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року апеляційну скаргу повернуто відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК), оскільки її подав прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 , який участі в судовому провадженні не брав, а також не є посадовою особою прокуратури вищого рівня, зазначеною в ч. 4 ст. 36 КПК, а отже і права на оскарження зазначеної ухвали не має.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої заявлені вимоги, зазначає, що Київський апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу, залишив поза увагою, на його думку, той юридичний факт, що в рамках матеріалів кримінального провадження за № 12016100040012010 визначено групу прокурорів Київської місцевої прокуратури № 4 у складі:
-      ОСОБА_7 (старший групи прокурорів);
-     ОСОБА_8 ;
-        ОСОБА_9 ;
-     ОСОБА_10 .
Вказана група прокурорів у повному складі вправі здійснювати повноваження прокурора у зазначеному кримінальному провадженні на підставі ст. 36, ч. 1 ст. 37 КПК, а прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 є одним з процесуальних керівників у цьому кримінальному провадженні та вправі здійснювати свої повноваження на підставі статей 36, 37 КПК, у тому числі оскаржувати судові рішення в порядку, встановленому КПК.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
У судовому засіданні прокурор підтримала касаційну скаргу.
 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до приписів ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з параграфом 2 глави 3 розділу 1 та п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК прокурор є суб`єктом кримінального процесу зі сторони обвинувачення.
У п. 6 ч. 1 ст. 393 КПК визначено, що прокурор має право подати апеляційну скаргу.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 37 КПК прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Таким чином, група прокурорів, визначена у конкретному кримінальному провадженні відповідно до ст. 37 КПК, діє як єдиний суб`єкт на стороні обвинувачення – прокурор.
У п. 10 ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження — це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням зазначеного прокурор здійснює свої повноваження у кримінальному провадженні з початку до його завершення. Те саме стосується й прокурорів, які включені до складу групи прокурорів у конкретному кримінальному провадженні. Тобто в конкретному кримінальному провадженні, за загальним правилом, характер діяльності прокурорів, які входять до складу групи, містить ознаку постійності.
Прокурори, які включені до складу групи прокурорів і в такий спосіб перебувають в єдиному організаційно-процесуальному утворенні, спрямовані на досягнення єдиної мети, виконують загальні завдання. Крім того, всі прокурори, які входять до складу групи прокурорів, мають однакові процесуальні права і обов`язки, а отже однаковий процесуальний статус. 
Повноваження прокурора (в т.ч. того, який входить у групу прокурорів) в межах конкретного кримінального провадження не припиняються і жодною нормою кримінального процесуального закону України не звужуються. Це випливає із самого визначення державного обвинувачення, яке міститься в п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК і полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Це право також підтверджується ч. 6 ст. 393 та ч. 6 ст. 425 КПК, за якими апеляційну та касаційну скарги має право подати прокурор без конкретизації того, що це має бути саме той прокурор, який брав участь у судових засіданнях у попередніх інстанціях.
Частиною 4 ст. 36 КПК врегульовано повноваження прокурорів вищого рівня. Ця норма не свідчить про те, що іншими прокурорами, які можуть подавати такі скарги, є прокурори, які брали участь у судовому провадженні. Основний акцент у тлумаченні аналізованої норми стосується можливості подачі скарг визначеними прокурорами вищого рівня незалежно від того, чи брали саме вони участь в судовому провадженні.
Така позиція узгоджується з висновком щодо застосування норми права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к, про те, що передбачене ч. 6 ст. 393, ч. 6 ст. 425, пунктами 15, 20 ч. 2 ст. 36 КПК право на подання апеляційної та касаційної скарг прокурором, який входить до складу групи прокурорів, визначеної в порядку ст. 37 цього Кодексу, не обмежується його участю в судових засіданнях з розгляду конкретного кримінального провадження у судах попередніх інстанцій. 
Якщо прокурор був включений до групи прокурорів, однак не брав участі у судових засіданнях, він має право на подання апеляційної чи касаційної скарг.
З матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 вбачається, що в межах цього кримінального провадження за № 12016100040012010 визначено групу прокурорів Київської місцевої прокуратури № 4 у складі:
-      ОСОБА_7 (старший групи прокурорів);
-     ОСОБА_8 ;
-        ОСОБА_9 ;
-     ОСОБА_10 .
Вказаний склад групи прокурорів підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме в обвинувальному акті зазначено перелік прокурорів (група прокурорів), які здійснюють процесуальне керівництво у вказаномукримінальному провадженні.
Отже апеляційний суд не врахував, що прокурор ОСОБА_8 , який був включений до групи прокурорів, однак не брав участі у судових засіданнях, мав право на подання апеляційної скарги, тобто суд належним чином не дослідивцього питання. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції не дотримався вимог статей 36, 37, 399 КПК, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ч. 1 ст. 412 КПК), що відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування ухвали апеляційного суду.
З огляду на викладене ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 6 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно врахувати наведене та вирішити питання щодо прийняття скарги до апеляційного розгляду з дотриманням вимог закону.
Керуючись статтями 369, 412, 433, 434, 436, 438, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року про повернення апеляційної скарги на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 6 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                            ОСОБА_3