Ухвала
04 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 207/2128/16-к
провадження № 51-72ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 42016041160000042 щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ,
встановив:
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_4 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
ОСОБА_4 не погодившись із вказаним судовим рішенням, звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує питання про його перегляд у касаційному порядку.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню.
Зі змісту копії рішення вбачається, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року скасовано вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.
Враховуючи викладене та з огляду на положення ст. 424 КПК, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Розглядаючи питання про відмову у відкритті касаційного провадження, колегія суддів враховує, що ОСОБА_4 у касаційній скарзі заявлено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 434-1 КПК.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 у касаційній скарзі зазначає, що, на його думку, справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правознавчої практики.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів приходить до висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Законодавець визначив підстави і порядок передачі кримінального провадження, у тому числі, на розгляд Великої Палати Верховного Суду у статтях 434-1, 434-2 КПК.
У відповідності з вимогами ч. 5 ст. 434-1 КПК суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. 
При цьому, як убачається з ухвали Великої Палати Верховного Суду від 18 червня 2018 року №14-217цс18, виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини: 1) касаційна скарга мотивована тим, що суди допустили істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; 2) норми матеріального права були застосовані судами нижчих інстанцій так, що постає питання дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між інтересами сторін у справі.
Однак, касаційна скарга не містить обґрунтування наявності виключної правової проблеми з урахуванням зазначених критеріїв. 
Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав, визначених процесуальним законом, для передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
За таких обставин у задоволенні вказаного клопотання ОСОБА_4 необхідно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428, ст. 434-1 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 42016041160000042 щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про передачу кримінального провадженняна розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                       ОСОБА_3