ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7381/18  Номер провадження 22-ц/814/32/20	Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д. О.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії:
       головуючого – судді – Одринської ТВ.,
       суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.
за участю секретаря судових засідань – Ряднини І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Полтаві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про поділ боргових зобов`язань та відшкодування витрат
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Черкавського Ю.С.
на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 липня 2019 року
                                       в с т а н о в и л а:
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 з позовом про поділ боргових зобов`язань за кредитним договором №PLRPGK000000002 від 27 травня 2008 року, укладеного між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк». Просив визнати за ОСОБА_3 боргові зобов`язання за кредитним договором №PLRPGK000000002 від 27 травня 2008 року в розмірі 17 255, 57 дол. США; стягнути з відповідача на його користь виплати, понесені зі сплати заборгованості по вказаному кредитному договору у розмірі 7 535, 07 дол. США, що за курсом НБУ на 22 серпня 2018 року складає 208 721 грн. 44 коп. В обґрунтування позовних вимог вказав, що сторони з 1991 року по 2010 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Судовим рішенням від 16 травня 2013 року було розподілено майно подружжя, яким питання про розподіл кредитного зобов`язання не вирішувалося. Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року йому було відмовлено в задоволенні його касаційної скарги та вказано, що він має право подати позов про поділ боргових зобов`язань та про відшкодування витрат, понесених ним по сплаті заборгованості по кредитному договору. З урахуванням викладеного, просив задовольнити його позовні вимоги.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ боргових зобов`язань та відшкодування витрат - відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що кредитні зобов`язання не розподіляються солідарно, а враховуються при поділі майна. При цьому суд не має юридичних підстав для втручання у роботу кредитора (банку або кредитної спілки), закріплюючи за сторонами за кредитним договором виконання зобов`язань в рівних частках.  Судом вказано, що звертаючись до суду із позовною вимогою про поділ боргових зобов`язань за кредитним договором в рівних частках та визнання за відповідачкою боргових зобов`язань в тому числі і за той період часу коли вони вже не перебували у шлюбі, позивачем не враховано, що такий спосіб захисту не передбачений законом. 
З вказаним рішенням суду не погодився позивач, в зв`язку з чим його представник оскаржив рішення місцевого суду  в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі,  посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.Вважає, що місцевим судом не враховано, що спірний кредитний договір був укладений в інтересах сім`ї, кошти позивачем були витрачені на майно, яке в подальшому було розподілено між подружжям, тому сторони у справі є солідарними боржниками щодо виконання зобов`язання перед банком. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказала, що спірні кредитні кошти позивачем були витрачені не в інтересах сім`ї, оскільки придбання частини будинку, який був переданий в іпотеку банку, відбулося без її згоди. Також, зазначає, що поділ спільного майна подружжя був у 2012 році, тому позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про поділ боргового зобов`язання. Крім того, відповідно до копії заяви від 11.04.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, Ігоніним С.В. підтверджено факт виконання мирової угоди між ними, із зазначенням щодо відсутності будь – яких майнових, фінансових та інших претензій до неї.
В поясненнях на відзив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 зазначає, що посилання відповідача щодо придбання нерухомого майна за рахунок кредитних коштів було вчинене не в інтересах сім`ї, спростовуються постановою Верховного суду від 18.04.2018 року, якою встановлено що частина спірного будинку придбано на кредитні кошти за договором, що було укладено з ПАТ КБ « Приватбанк» є спільним майном подружжя. Крім того, визначаючи початок перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах, необхідно виходити не з часу розірвання шлюбу, а саме з часу коли позивач дізнався про порушення своїх прав. Саме постановою Верховного Суду від 18.04.2018 року остаточно вирішено спір про поділ майна подружжя та роз`яснено про можливість поділу боргових зобов`язань. Посилання відповідача у відзиві на умови мирової угоди не містить доказового значення у справі, оскільки у ній ОСОБА_1 зазначав про відсутність претензій саме щодо виконання мирової угоди, а не фінансових претензій взагалі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити рішення.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права. 
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 1991 року по 20 липня 2010 року.
Спір про поділ мана подружжя був предметом розгляду різних судових інстанцій починаючи з 2012 року.
Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 травня 2015 року, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 1601/6226/12, передано ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на 11/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , вартістю 108 997, 68 грн.
Передано ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на автомобіль « GEELY MR-7151 A», тип легковий седан, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, вартістю 40035,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію різниці вартості домоволодіння у розмірі 34481, 34 грн. / а.с. 23-25, 17-22 т.1/.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. 
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.
Відповідно до матеріалів справи, 27 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №PLRPGK000000002 на придбання нерухомості. Строк дії договору з 27.05.2008 року по 27.05.2018 року / а.с. 10 -12/.
28 травня 2008 року ОСОБА_1 було придбано 11/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 / а.с. 43 т 2/.
Встановивши, що об`єкт спільної сумісної власності - 11/25  частин домоволодіння по  АДРЕСА_1  придбано в період шдюбу за рахунок кредитних коштів, колегія суддів доходить висновку що кредитний договір укладений в інтересах сім`ї, що покладає обов`язок на повернення кредитних коштів на подружжя як на солідарних боржників.
Крім того, Верховний Суд в Постанові від 18 квітня 2018 року, якою залишено без змін рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 травня 2015 року, зазначено, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя, внаслідок чого проведено його поділ
Позивач, звертаючись до суду, просить покласти зобов`язання за кредитним договором, який є предметом спору у даній справі, в рівних частках по 1/ 2 частині за кожним, на нього – ОСОБА_1 та на відповідача у справі – ОСОБА_3 .
Розмір кредитних зобов`язань, які підлягають поділу, позивач зазначає у розмірі 34511,15 доларів США, по 17255, 57 доларів США за кожним. На підтвердження саме такого розміру кредитного зобов`язання, позивач надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, станом на 20 травня 2015 року, відповідно до якого заборгованість за кредитом -20385, 39 грн, в т.ч. просрочене тіло -3950,21 , заборгованість за відсотками – 4542,92 в т.ч. прострочені відсотки – 4377,78, заборгованість з комісії – 1120,32 , в т.ч. прострочена комісія – 1120,32, заборгованість з пені- 6807,93, в т.ч. пеня за прострочення комісії -907,90, штраф фіксована частина – 11,76, штраф відсоток від суми заборгованості -1642,83 / а.с.13-16 т.1/
Також прохав поділити між сторонами та стягнути з відповідача Ѕ частину коштів, які ним були сплачені на погашення кредитного зобов`язання, вже після розірвання шлюбу, в сумі 15070, 23 доларів США, а саме на : погашення відсотків – 9796, 77 доларі США, платежі по комісії – 2692,44 доларів США, 2581,02 доларів США. / а.с.190-191 т. 1/.
Як встановлено колегією суддів, розмір вказаної заборгованості був предметом розгляду судових інстанцій.
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2018 року  стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 20.05.2015 року по кредитному договору №PLRPGK0000000002 від 27.05.2008 року в сумі 15 498,83 доларів США заборгованості по тілу кредиту, що за курсом НБУ станом на 18.05.2016 року становило 391 655,43 грн. та 4542,92 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, що за курсом НБУ станом на 18.05.2016 року становило 114 799,59 грн., а всього 20 041, 75 доларів США (двадцять тисяч сорок один долар сімдесят п`ять центів), що за курсом НБУ станом на 18.05.2016 року становило 506 455,02 грн. (п`ятсот шість тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень дві копійки) та  25 572, 75 грн. штрафу (двадцять п`ять тисяч п`ятсот сімдесят дві гривні сімдесят п`ять копійок).
В задоволенні інших вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» - відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року, змінено мотивувальну частини рішення Апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року, розмір та складові кредитної заборгованості по кредитному договору №PLRPGK0000000002 від 27.05.2008 року, визначених судом апеляційної інстанції, не змінено.
Оскільки кредитний договір було укладено в інтересах сім`ї, тому боргове зобов`язання підлягаєподілу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках, але лише в частині заборгованості по тілу кредиту та процентам, нарахованих за його користування. 
Щодо покладення на відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов кредитного договору, то колегія суддів зазначає, що позовні вимоги у вказаній частині є безпідставними, оскільки відповідно до умов договору саме ОСОБА_1 зобов`язався належно виконувати умови кредитного договору, тому нарахування штрафів за несвоєчасне виконання зобов`язання виникли внаслідок дій позивача, та розподілу не підлягають.
Умови кредитного договору в частині стягнення винагороди у вигляді комісії, судами надана правова оцінка, внаслідок чого в стягненні цих сум. Тому, сума комісії розподілу непідлягає
В свою чергу, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.
Звертаючись до суду з позовними вимогами про поділ грошового зобов`язання 18 вересня 2018 року, позивач вказував, що Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року йому було відмовлено в задоволенні його касаційної скарги та вказано, що він має право подати позов про поділ боргових зобов`язань.
Колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами розірвано у 2010 році, спірні правовідносини щодо поділу майна виникли з 25 квітня 2012 року - з часу звернення ОСОБА_3 до суду з вказаними позовними вимогами. ЇЇ позовні вимоги були вирішенні Апеляційним судом Полтавської області 28 травня 2015 року, рішенням якого майно подружжя розподілено. В цей час, ОСОБА_1 з позовними вимогами про поділ боргового зобов`язання не звертався.
Відповідно до ст. 72 СК України , позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що саме з часу звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про поділ майна подружжя, ОСОБА_1 був наділений правом звернутися до суду з вимогою про поділ грошового зобов`язання. Крім того, саме він мав право обирати спосіб захисту свого порушеного права, але звернувшись до суду з даними вимогами лише 18 вересня 2018 року, він пропустив визначений законом строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України.
Враховуючи, що відповідачем заявлено  вимоги про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, колегія суддів апеляційного суду вважає, що трьохрічний строк звернення дол. суду пропущено, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити саме за цих підстав.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, але з інших підстав, ніж встановлено місцевим судом.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів
                                        
УХВАЛИЛА:
         Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Черкавського Ю.С.– задовольнити частково.
       Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 липня 2019 року - скасувати, ухвалити нове рішення.
       В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ боргових зобов`язань та відшкодування витрат –відмовити.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови  складено  21 лютого 2020 року.
 
                головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ______________________Г.Л.Карпушин ______________ В.П.Пікуль