ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2446/20 Справа № 211/5459/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 211/5459/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Вязанкіної Наталії Петрівни на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 листопада 2019 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2014 року вона взяла в борг гроші в розмірі 10 000,00 грн. у ОСОБА_3 та 10 000,00 грн. у ОСОБА_4 з метою внесення застави за свого сина ОСОБА_5 в сумі 24360,00 грн. Заставу у вказаній сумі було внесено на рахунок суду на ім`я дружини ОСОБА_5 - відповідачки ОСОБА_2 , оскільки вона їй довіряла та за станом здоров`я не могла ходити по різним інстанціям. ІНФОРМАЦІЯ_1 її син ОСОБА_5 помер, після чого відповідачка отримала гроші, які були внесені нею в якості застави, а повернути внесені нею гроші, відповідачка відмовляється. 
Посилаючись на те, що, на момент внесення застави за її сина, відповідачка по справі при свідках зобов`язалась повернути їй гроші в сумі 20 000,00 грн., позивачка просила суд стягнути з відповідачки борг в сумі 20 000,00 грн.
Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Вязанкіна Н.П. просять рішеня суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд розглянув справу за відсутності адвоката Вязанкіної Н.П., яка не могла приймати участь у судовому засіданні у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, чим позбавив позивачку можливості надати докази по справі, оскільки вона не є фахівцем у галузі права. При цьому, зазначають, що суд розглянув справу без допиту свідків, які знаходились у суді та могли підтвердити викладені у позовній заяві обставини.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Максимов Р.І., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2017 року закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Вказаною ухвалою вирішено, що після набрання нею законної сили, суму внесеної застави у розмірі 24360,00 гривень повернути заставодавцю ОСОБА_2 .
Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що нею передано відповідачці ОСОБА_2 для внесення застави за сина ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн., частину з яких позивачка взяла в борг 20 жовтня 2014 року у ОСОБА_3 (а.с. 5) та ОСОБА_4 (а.с. 6).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено факт укладення між сторонами договору позики, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо передачі грошових коштів у розмірі 20 000,00 грн. відповідачці ОСОБА_2 у якості боргу. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 ЦК України).
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За положеннями ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на те, що позивачкою ОСОБА_1 , ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, не надано жодних доказів щодо укладення нею з ОСОБА_2 договору позики, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не допитав свідків, які могли б підтвердити обставини передачі грошей у борг, колегією суддів відхиляються, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, якщо договір позики має бути укладено у письмовій формі.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Вязанкіної Наталії Петрівни – залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.

Головуючий: 

Судді: