Постанова 
Іменем України 
28 січня 2020 р.
м. Київ
 
Справа №161/7226/17
Провадження № 51-3564 км 19
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря 
судового засідання ОСОБА_4 ,
 
за участю:
прокурора                 ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№ 12017030010000495, 12017030010001896 за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луцька Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04 травня 2017 року за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; 31 жовтня 2017 року за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн,
 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 2, ст. 146,  ч. 1 ст. 129 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2018 року ОСОБА_6 з урахуванням змін, внесених ухвалою Волинського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року, визнано винуватими і засуджено:
- за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;
-за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
-за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
-за ч. 1 ст. 129 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2017 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців.
 
Вирішено питання зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання та речових доказів.
 
Згідно з вироком суду ОСОБА_6  засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.
ОСОБА_6 , повідомивши завідомо неправдиву інформацію про необхідність передачі йому для користування (обміну) майна, заздалегідь не маючи наміру його повертати, шляхом обману, у тому числі повторно, незаконно заволодів :
– в кінці серпня 2016 року у невстановлений досудовим розслідуванням час поблизу будинку № 7 по вул. Січовій м. Луцька, планшетом марки «Samsung Galaxy Tab 2», вартістю 1800 грн, належного ОСОБА_7 ;
– 05 грудня 2016 року близько 18 год. в будинку №15 по вул. Привокзальна м. Луцька, мобільним телефоном марки «Samsung GalaxyS2» ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 848,33 грн, належного ОСОБА_7 ;
– у грудні 2016 року у невстановлений досудовим розслідуванням час неподалік будинку №15 по вул. Привокзальна м. Луцька, чорною шкіряною сумкою фірми «Vera Pelle», вартістю 517 грн, належної ОСОБА_7 ;
– 19 січня 2017 року близько 16 год. в квартирі АДРЕСА_2 , мобільним телефоном марки «Fly IQ 4413», ІМЕІ НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 НОМЕР_3 , вартістю 1136,85 грн та ноутбуком марки «Asus Celeron № 2840»,  № EAN0WU138790411, вартістю 11000 грн, належних ОСОБА_8 ;
– 31 січня 2017 року близько 13 год. по вул. Сільській, 64, с. Струмівка Луцького району ноутбуком марки «HP ProBook 4535s» № CNU1430J3W, вартістю 3000 грн, належного  потерпілій ОСОБА_9 ;
– 05 лютого 2017 року близько 10 год. на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , мобільним телефоном марки «Samsung G350e Galaxy Star Advance Duos», належного потерпілій ОСОБА_10 , на загальну суму 1300 грн;
– 17 лютого 2017 року близько 13 год. по пр. Волі, 51, м. Луцька мобільним телефоном марки «Apple iPhone 6 (Gold)», 64 Gb ІМЕІ НОМЕР_4 , вартістю 11000 грн, і грошима на суму 3200 грн, належних ОСОБА_11 ;
– 22 лютого 2017 року близько 16 год. по вул. Л. Українки, 24, м. Луцька мобільним телефоном ОСОБА_12 марки «Huawei TIT – U02» ІМЕІ НОМЕР_5 , ІМЕІ 2 НОМЕР_6 , на загальну суму 4461 грн;
– 01 березня 2017 року близько 17 год. у будинку АДРЕСА_4 , мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy J5» ІМЕІ НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , вартістю 4000 грн, належного ОСОБА_13 ;
– 03 березня 2017 року близько 20 год. поблизу кафе «Базилік» по вул. Кравчука, 11а, м. Луцька мобільним телефоном марки «Samsung SM-G7102ZKASEK» ІМЕІ НОМЕР_9 , ІМЕІ 2: НОМЕР_10 , належного потерпілому ОСОБА_14 на загальну суму 4900 грн;
– 05 березня 2017 року близько 15 год. в приміщенні комп`ютерного клубу «Неополіс» по вул. Л. Українки, 9, м. Луцька мобільним телефоном марки «Apple iPhone 5», вартістю 4300 грн, належного ОСОБА_15 ;
– 23 квітня 2017 року близько 14 год. поблизу будинку № 13а по вул. Привокзальна в м. Луцьку мобільним телефоном марки «Prestigio MultiPhone PSP5506 DUO» ІМЕІ НОМЕР_11 , ІМЕІ «: НОМЕР_12 , належного ОСОБА_16 на загальну суму 2575 грн;
– 23 квітня 2017 року близько 19 год., поблизу кафе «Ровер» по вул. В. Інтернаціоналістів, 1, у м. Луцьку мобільним телефоном марки «LG-K220» ІМЕІ НОМЕР_13 , належного ОСОБА_17 на загальну суму 4851 грн;
– 24 квітня 2017 року близько 12.30 год. неподалік мийки для автомобілів по вул. Карпенка-Карого, 69, у м. Луцьку ноутбуком марки «Dell Inspiron 7720» № 5349878677, вартістю 11220 грн, належного ОСОБА_18 .
У другій половині дня 30 березня 2017 року ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою незаконного позбавлення волі ОСОБА_19 , її малолітніх дітей– ОСОБА_20 , 2007 року народження та ОСОБА_21 , 2010 року народження, замкнув вхідні двері на ключ, який їм не віддавав, забрав у потерпілої ОСОБА_19 її мобільний телефон, наносив їм тілесні ушкодження чим заподіяв фізичних страждань.
30 березня 2017 року приблизно о 15 год. ОСОБА_6 на вимоги потерпілих випустити їх з квартири, правою ногою наніс чотири удари в область лівої та правої ноги потерпілої ОСОБА_19 , в результаті чого остання впала на підлогу та вдарилась ліктем лівої руки в подальшому, під час того, як потерпіла лежала спиною на підлозі ОСОБА_6 , утримуючи її руки над головою сів на неї зверху, чим завдав їй фізичного болю та заподіяв легкі тілесні ушкодження.
31 березня 2017 року у першій половині дня ОСОБА_6 ліктем правої руки завдав удар по обличчю малолітнього ОСОБА_20 , внаслідок чого останній впав і вдарився ногою в диван, отримавши легкі тілесні ушкодження.
31 березня 2017 року у першій половині дня, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, із метою викликати в потерпілої побоювання за життя, перебуваючи в вище зазначеній квартирі, на ґрунті особистих неприязних відносин, взявши до рук лезо і демонструючи його, висловив потерпілій ОСОБА_19 погрозу вбивством, яку остання сприйняла реально.
31 березня 2017 року приблизно о 12 год. ОСОБА_6 із метою перешкоджання потерпілим покинути приміщення вказаної квартири зігнув ключ від вхідних дверей та утримував потерпілих ОСОБА_19 та її малолітніх дітей ОСОБА_20 , 2007 року народження, ОСОБА_21 , 2010 року народження до приїзду працівників поліції.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі ОСОБА_6 стверджує, що судові рішення щодо нього у частині засудження за ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146 КК України необхідно скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку не встановленням доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримати. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, безпідставно врахував показання потерпілої ОСОБА_19 , не надавши належної оцінки іншим доказам у провадженні, які підтверджують, що ОСОБА_19 і її діти не були позбавлені волі, у тому числі 31 березня 2017 року.  Звертає увагу на відсутність у матеріалах провадження за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України  речового доказу – леза. Посилається на невідповідність висновків фактичним обставинам провадження, неповноту та упередженість його розгляду. Зазначає про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам статей 370, 419 КПК України.  
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Прокурор висловив доводи, заперечуючи проти задоволення касаційної скарги.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку. 
 
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на неповноту, однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 438 КПК України не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції. 
При розгляді кримінального провадження суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених судом. 
 
Доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за частинами 1, 2 ст. 190 КК України у касаційній скарзі не заперечується.
 
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному позбавленні волі, вчиненими щодо малолітнього, щодо двох і більше осіб, що супроводжувалось заподіянням їм фізичних страждань, здійснюваному протягом тривалого часу, у погрозі вбивством, при наявності у потерпілої реальних підстав побоюватись здійснення цієї погрози, відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановлених під час кримінального провадження, підтверджений ретельно перевіреними у судовому засіданні і детально наведеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим. 
 
Так,  у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_19 , свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , стверджували, що в кінці березня 2017 року ОСОБА_6 незаконно утримував протягом доби потерпілу та її малолітніх дітей за місцем свого проживання проти їх волі, відібравши у них одяг, мобільний телефон, зігнувши ключ від вхідних дверей та пошкодивши дверну ручку. Діти сильно плакали та просили про допомогу. Двері відкрили працівники поліції за допомогою автомобільного домкрату. ОСОБА_19 , яка перебувала в квартирі була заплакана та в істериці, при цьому також втрачала свідомість. Незаконне позбавлення волі супроводжувалось застосуванням до потерпілої та її малолітнього сина ОСОБА_20 фізичного насильства, що також підтверджується висновками судово-медичних експертиз № 305 від 05 квітня 2017 року, № 317 від 07 квітня 2017 року, які є науково-обґрунтованими та піддавати їх сумніву підстав у суду немає.
Окремо суду  ОСОБА_19 пояснювала, що вона не перестає боятися ОСОБА_6 , а в обстановці, що склалася, погрози з лезом сприймала реально як погрозу вбивством.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_6 не наводить доводів,  які б ставили під сумнів показання потерпілої ОСОБА_19 щодо обставин злочинів,  вчинених щодо неї та її дітей.
Те, що потерпіла, лише через декілька днів після її звільнення працівниками поліції подала письмову заяву про вчинення щодо неї злочину після чого була направлена для проходження судово-медичної експертизи не спростовує допустимість як доказів висновків судово-медичних експертиз № 305 від 05 квітня 2017 року, № 317 від 07 квітня 2017 року, як про це зазначається у касаційній скарзі.
У касаційній скарзі ОСОБА_6 не заперечує, що мав за місцем проживання лезо та, демонструючи його погрожував ОСОБА_19 вбивством. Та обставина, що лезо не було вилучено з місця вчинення злочину не спростовує доведеність винуватості                            ОСОБА_6 у вчиненні злочину.
 
Усі докази у сукупності узгоджуються між собою та підтверджують винуватість      ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 129 КК України, а тому немає підстав для закриття кримінального провадження в цій частині, як про це просить засуджений у касаційній скарзі.
 
З матеріалів кримінального провадження убачається, що не погоджуючись із постановленим вироком, прокурор та захисникзвернулися з апеляційними скаргами на вказане судове рішення.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи цї скарги, повною мірою перевірив доводи, викладені в них, надав мотивовані відповіді на всі доводи апеляційних скарг, постановивши ухвалу, яка відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
 
Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
 
З огляду на викладене, касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд
 
у х в а л и в:
 
вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року щодо  ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                       ОСОБА_3