Ухвала
Іменем України 
 
23 січня 2020 року
м. Київ
справа № 335/7270/17
провадження № 51- 5730 ск19
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на  ухвалу Запорізького апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_5 , 
 
встановив: 
 
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого інженером електронної техніки ТОВ «Капітель Л.Т.Д.», раніше  не судимого, - засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 307 КК України на строк 6 років з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.  
 
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 24 жовтня 2019 року вказаний вирок стосовно ОСОБА_5 змінив – застосував ст. 69 КК України та пом`якшив йому покарання до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. В решті вирок залишено без змін.
Згідно з вироком суду   ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, приблизно в кінці березня 2017 року, в денний час, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, зателефонував невстановленій особі на ім`я ОСОБА_6 , та замовив особливо небезпечний наркотичний засіб – канабіс. Після чого ОСОБА_5 , згідно домовленості з останнім, приїхав на власному автомобілі «ЗАЗ ДЕО» державний номерний знак НОМЕР_1 в район вул. Чумаченко у м. Запоріжжя, де отримав від невстановленої особи на ім`я ОСОБА_6 особливо небезпечний засіб – канабіс загальною масою 292, 657 грам в перерахунку на суху речовину, після чого передав йому  5800 грн.
В подальшому ОСОБА_5 , незаконно зберігаючи при собі зазначений наркотичний засіб, перевіз його на власному автомобілі «ЗАЗ ДЕО» державний номерний знак НОМЕР_1 до місця свого проживання по АДРЕСА_1 , де розфасував його у 57 поліетиленових зіп-пакетів й 2 поліетиленових пакети та зберігав його з метою подальшого незаконного збуту.
 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , просить змінити судове рішення апеляційної інстанції, призначити його підзахисному покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та застосувати до нього положення ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки. Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує на те, що апеляційний суд, при призначенні засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, не повною мірою зважив на його особу, який визнав себе винним та щиро розкаявся, злочин вчинив у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, працює, пройшов курс лікування від наркозалежності, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, має на утриманні матір – пенсіонерку і малолітню дитину, а також те, що тяжких наслідків вчиненим злочином не завдано. 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та копії долучених до неї судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного  провадження з мотивів, наведених у скарзі.
 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
 
Доводи у скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно зі ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Зі змісту копії ухвали апеляційного суду вбачається, що апеляційний суд, при призначенні ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, належним врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, дані про його особу, а саме те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, працює, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, добровільно пройшов курс лікування від наркоманії, під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді визнав свою вину повністю та щиро розкаявся у вчиненому, будь-яких негативних наслідків в результаті вчиненого злочину не настало. Обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України, у своєму рішенні зазначив, які саме обставини справи та дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Врахування одних і тих же обставини справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до засудженого положень ст. 69 КК України і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст. 75 КК України  та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є недостатнім. Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення тяжкого злочину, повинно мати для цього достатні підстави, яких суд не вбачає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
 
З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для призначення засудженому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, та погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України з реальним його відбуттям в місцях позбавлення волі.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
 
постановив:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на  ухвалу Запорізького апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_5 - відмовити.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                     ОСОБА_3