ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3831/19	

головуючий суддя І інстанції –Стрельникова Н.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Бишевської Н.А., Чабаненко С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року в адміністративній справі № 280/3831/19 за позовом   ОСОБА_1 до  Запорізького міського центру зайнятості про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Запорізького міського центру зайнятості, в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати наказ Запорізького міського центру зайнятості від 15.07.2019 № 343-0 “Про відмову у виплаті допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності”;
-зобов`язати Запорізький міський центр зайнятості винести наказ про виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності;
-визнати протиправним та скасувати наказ Запорізького міського центру зайнятості від 29.07.2019 № НТ190729 “Про припинення реєстрації безробітних”, яким припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітного;
-зобов`язати Запорізький міський центр зайнятості виплатити ОСОБА_1 невиплачену соціальну допомогу по безробіттю, починаючи з 09.07.2019.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що факт складання присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю не свідчить про те, що така особа є адвокатом. Набуття фізичною особою статусу адвоката пов`язане саме із фактичним здійсненням адвокатської діяльності в одній із форм, передбачених законодавством. Зауважено, що позивач не мав наміру здійснювати адвокатську діяльність, у зв`язку з чим на податковий облік як самозайнята особа не ставав, а отримавши свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю 16.05.2019 року, тобто з часу складання присяги адвоката, 27.05.2019 року звернувся до Ради адвокатів Запорізької області з заявою про його зупинення.
Запорізьким міським центром зайнятості було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 13.03.2019 року був звільнений з  прокуратури Запорізької області. 
20 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання статусу безробітного. 
27 березня 2019 року відповідачем було прийнято рішення  №НТ190327 про надання позивачу статусу безробітного з 21.03.2019 року, а 28 березня 2019 року прийнято рішення  №НТ 190328 про призначення допомоги по безробіттю з цього ж дня.
Як пояснив позивач та не заперечується представником відповідача, 24.06.2019 позивача було направлено до Запорізького національного університету для проходження навчання за напрямом «Організатор малого бізнесу» та написання бізнес-плану із заснуванням власної справи. 
09.07.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про розгляд та затвердження розробленого бізнес-плану.
12.07.2019 відбулось засідання комісії з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності в ході якого позивач повідомив про наявність у нього свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, яке отримано 16.05.2019 року  та зупинено 27.05.2019 року.
15.07.2019 року відповідачем було складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».
В наведеному акті зазначено, що згідно отриманої інформації, в період перебування на обліку в центрі зайнятості, позивач з 09.04.2019 року зареєстрований в Єдиному реєстрі адвокатів України (номер свідоцтва 002110) та з 09.04.2019 року належав до категорії зайнятого населення, що свідчить про порушення останнім вимог чинного законодавства.
15.07.2019 року відповідачем було прийнято наказ №343-о, яким відмовлено позивачу у виплаті допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності.
Також, 29.07.2019 року відповідачем було прийнято наказ № НТ190729 про припинення реєстрації позивача як безробітного та повернення виплат.
Не погодившись з обґрунтованістю прийняття наведених наказів, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача спростовані відповідачем посиланням на Закони України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому заявлені позовні вимог є такими,  що не підлягають задоволенню.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.
Приписами ч. 6 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що допомога по безробіттю може виплачуватися одноразово для організації підприємницької діяльності безробітними, які не можуть бути працевлаштовані у зв`язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи, крім осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону. Ця допомога виплачується особам, яким виповнилося 18 років, за їх бажанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного.
Згідно ч. 2, ч. 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Зі змісту наведених правових приписів вбачається, щодопомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітними підприємницької діяльності, надається особам, визнаним у встановленому порядку безробітними - особам працездатного віку, які зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні і готові та здатні приступити до роботи. Працевлаштування безробтного є окремою та самостійною підставою для припинення виплати допомоги по безробіттю або відмови у проведенні одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірних наказів від 15.07.2019 № 343-0 “Про відмову у виплаті допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності” та від 29.07.2019 року № НТ19072 “Про припинення реєстрації безробітних” були висновки відповідача стосовно втрати позивачем статусу безробітного з 09.04.2019 року, з огляду на отримання останнім свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
В свою чергу з матеріалів справи вбачається, що 09.04.2019 Радою адвокатів Запорізької області було видано позивачу свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №ЗП 002110. 
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії присяги адвоката України, остання була складена позивачем 16.05.2019 року (а.с. 46).
В подальшому, на підставі поданої позивачем заяви, здійснення останнім адвокатської діяльності було зупинено з 27.05.2019 року.
Відтак, в період наявності у позивача статусу безробітного (починаючи з 21.03.2019 року) останній отримав право на зайняття адвокатською діяльністю та у період з 16.05.2019 року по 26.05.2019 року мав право на її здійснення.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.
Згідно пункту 14.1.226 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.
Пунктом 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачена можливість зупинення права на заняття адвокатською діяльністю у разі подання адвокатом відповідної заяви.
В свою чергу, згідно ч. 4 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  у разі зупинення права з підстави подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності, таке право поновлюється з дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону заяви адвоката про поновлення права на заняття адвокатською діяльністю.
Отже, адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю, відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому позивач не може вважатися незайнятою особою з часу отримання ним свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та складення присяги адвоката України, незалежно від часу взяття його на облік органами Державної фіскальної служби України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач не скористався своїм правом і не зупинив  дію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю з момента фактичного отримання такого свідоцтва таприйняття присяги адвоката (16.05.2019 року).
Відтак, у період з дня отримання права на зайняття адвокатською діяльністю та складення присяги по дату внесення відомостей про зупинення здійснення адвокатської діяльності (27.05.2019 року), позивач був самозайнятою особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, а тому, не мав права на збереження статусу безробітного та допомоги по безробіттю.
Доводи позивача про те, що, маючи чинне свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, останньою він не займався та доходів не отримував, колегія суддів апеляційного суду вважає  безпідставними, оскільки положеннями статей 6, 12, 31, 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що право особи на зайняття адвокатською діяльністю зберігається з моменту отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю і складання присяги адвоката до зупинення або припинення ним права на зайняття такою діяльністю.
Поряд з вказаним, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що доводи скаржника про те, що він не взятий на облік в органах податкової служби як самозайнята особа, що здійснює незалежну професійну діяльність, не мають правового значення для вирішення даного спору, адже відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат має право здійснювати адвокатську діяльність після отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та складання присяги адвоката України. Наявність зазначеного права чинним законодавством не пов`язано з реєстрацією адвоката в органах податкової служби як платника податків.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.12.2018 року по справі № 802/1206/17-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Також, колегія суддів апеляційного суду враховує необхідність дотримання принципу пропорційності при визначенні питання щодо збереження статусу безробітного за особою, яка отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та зупинила його і зазначає, що в межах спірних правовідносин позивач скористався своїм правом на зупинення адвокатської діяльності не одразу, а через 11 днів після отримання права на її здійснення, а доказів або пояснень стосовно неможливості реалізації такого права у більш стислі строки, останнім до суду надано не було.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог та відсутності правових підстав для їх задоволення.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року в адміністративній справі № 280/3831/19 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених              ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко