ОКРЕМА ДУМКА
Суддів Великої Палати Верховного Суду Анцупової Т. О., Князєва В. С.
щодо постанови від 01 жовтня 2019 року
у справі № 9901/117/19
Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України викладаємо окрему думку.
Короткий зміст Постанови Великої Палати Верховного Суду 
Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2019 року (судді Хохуляк В. В., Бившева Л. І., Васильєва І. А., Пасічник С. С., Юрченко В. П.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, Велика Палата Верховного Суду постановила: апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2019 року залишити без змін.
 
Погоджуючись із резолютивною частиною рішення та погоджуючись частково з його мотивувальною частиною, викладаємо мотиви незгоди із п. 10 зазначеної постанови.
 Відповідаючи на доводи заявника щодо незаконності складу Комісії, оскільки повноваження членів ВККС Козьякова С. Ю., Щотки  С. О., Весельської Т. Ф. закінчилися, суд мотивує своє рішення так:
10. Посилання позивача на закінчення строку повноважень членів ВККС Козьякова С. Ю., Щотки С. О., Весельської Т. Ф. , на необхідність перевірки судом відповідності оспорюваного рішення Комісії вимогам статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як на підстави для визнання дій Комісії протиправними не можна визнати такими, що викликають обґрунтовані сумніви в законності оскаржуваного рішення, оскільки вони не входять до окресленого позивачем обсягу та суті спору й з огляду на це не можуть оцінюватися судом у межах цього спору. Ці обставини для стверджуваного позивачем порушення його прав не мають доказового значення, оскільки стосуються інших спірних правовідносин. 
Проте, на нашу думку, надання оцінки Великою Палатою Верховного Суду доводам скаржника щодо незаконності складу Комісії, було необхідним у цій справі. Згідно сталої позиції Європейського суду з прав людини (див., наприклад, рішення Петриченко проти України 12 липня 2016 року, Проніна проти України від 18 липня 2006 року, Богатова проти України від 7 жовтня 2010 року) ігноруючи конкретні, доречні та важливі доводи заявників, національні суди порушують зобов`язання за пунктом 1 статті 6 Конвенції.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди, відповідно до ст. 2 КАС України, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Отже, з огляду на те, що законність складу ВККС неможливо встановити, не оцінивши наявність повноважень у її членів, на чому наголошував позивач у позові та апеляційній скарзі, вважаємо ці доводи скаржника важливими та доречними. Такі доводи,  якщо їх заявляє позивач/скаржник, підлягають розгляду у всіх адміністративних справах, які стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Цей обов`язок суду слідує безпосередньо зі змісту частини другої статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України. 
Залишаючи рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду без змін, Велика Палата Верховного Суду мала підтримати і відповідний висновок суду першої інстанції щодо законності складу Комісії. 
Не підтримуючи такий висновок, як слідує з цитованого вище пункту 10 постанови від 1 жовтня 2019 року, Велика Палата мала змінити мотивувальну частину суду першої інстанції в редакції цієї постанови. Натомість відбулася зміна мотивів рішення першої інстанції без зазначення про це у резолютивній частині постанови.
                
 Судді                                                                                                 Т. О. Анцупова
                                                                                                                          
                                                                                                             В. С. Князєв