Постанова
Іменем України 
06 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 824/235/2018
провадження № 61-19916ав19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
секретар судового засідання Романенко О. Ю.,
учасники справи:
заявник (стягувач) - Італійська будівельна компанія «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А»,
представники заявника: Ключковський Маркіян Юрійович, Волков Олександр Юрійович,
боржник - Державне агентство автомобільних доріг України,
представники боржника: Лесик Максим Анатолійович, Луговський Олександр Юрійович,
розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду           (м. Київ, проспект Повітрофлотський, 28) апеляційну скаргу Державного агентства автомобільних доріг України на ухвалу Київського апеляційного суду, у складі судді Стрижеуса А. М., від 03 жовтня 2019 року за заявою Італійської будівельної компанії «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» про визнання і надання дозволу на примусове виконання Першого часткового рішення (остаточного) від 26 червня 2018 року, прийнятого відповідно до Регламенту Міжнародної Торгової Палати у м. Парижі, Франція, у справі за позовом Італійської будівельної компанії «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» до Державного агентства автомобільних доріг України про стягнення заборгованості.
Короткий зміст заяви
У листопаді 2018 року Італійська будівельна компанія «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» (далі - ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А») звернулась до апеляційного суду як до суду першої інстанції із заявою про визнання та надання дозволу на примусове виконання Першого часткового рішення (остаточного), винесеного відповідно до Регламенту Міжнародної Торгової Палати у м. Париж, Франція 26 червня 2018 року у справі 
№ МТП 22628/МНМ за позовом ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» проти Державного агентства автомобільних доріг України (далі -Укравтодор) про стягнення заборгованості у розмірі 33 718 146,14 грн, 
19 826 093,22 євро та 38 574 562,70 доларів США.
Заява обґрунтована тим, що справа була розглянута Міжнародним арбітражним судом відповідно до Арбітражного регламенту Міжнародної Торгової Палати, чинного з 01 березня 2017 року. Місцем арбітражу було           м. Париж, Франція. Рішення було винесено 26 червня 2018 року, про що безпосередньо вказано у самому рішенні. 29 червня 2018 року заявник отримав текст рішення. 29 червня 2018 року рішення було надіслано Укравтодору. 02 липня 2018 року представники Укравтодору отримали текст рішення. Заявник вказав, що рішення є остаточним і таким, що вступило в силу. Про це вказано і в самому тексті рішення і це слідує з його змісту і природи. Крім того, в силу статті 35 (6) Регламенту арбітражне рішення є обов'язковим для сторін. Передаючи спір на розгляд арбітражу відповідно до цього Регламенту, сторони зобов'язались виконати будь-яке арбітражне рішення невідкладно, і вважаються такими, що відмовились від своїх прав на оскарження у будь-якій формі, тією мірою, якою така відмова допускається законом. Таким чином, з дня винесення рішення, а саме 
з 26 червня 2018 року, воно стало остаточним і обов'язковим до виконання сторонами. 
Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив суд задовольнити заяву, визнати та надати дозвіл на виконання на території України Першого часткового рішення (остаточного), винесеного Міжнародним арбітражним судом відповідно до Регламенту Міжнародної Торгової Палати у м. Париж, Франція, 26 червня 2018 року; видати виконавчий лист на примусове виконання вищевказаного судового рішення та стягнути з боржника                   на користь заявника 33 718 146,14 грн, 19 826 093,22 євро та                                 38 574 562,70 доларів США.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року, який діяв як суд першої інстанції, заяву ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» задоволено. Визнано та надано дозвіл на примусове виконання Першого часткового рішення (остаточного), винесеного відповідно до Регламенту Міжнародної Торгової Палати у м. Париж, Франція 26 червня 2018 року у справі № МТП 22628/МНМ про стягнення з Укравтодора на користь 
ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» 33 718 146,14 грн, 
19 826 093,22 євро та 38 574 562,70 доларів США.
На примусове виконання Першого часткового рішення (остаточного), винесеного відповідно до Регламенту Міжнародної Торгової Палати у 
м. Париж, Франція, 26 червня 2018 року у справі № МТП 22628/МНМ, видано виконавчий лист про стягнення з Укравтодора на користь ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» 33 718 146,14 грн, 19 826 093,22 євро та 
38 574 562,70 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржником не надано належних та допустимих доказів, які б стали підставою для відмови у задоволенні заяви стягувача та не зазначено обставин, які передбачені 
статтею 478 ЦПК України. Арбітражна угода не визнана недійсною, боржника було належним чином сповіщено про призначення арбітра та про арбітражний розгляд, рішення не суперечить арбітражній угоді, склад міжнародного комерційного арбітражу та арбітражна процедура відповідали угоді між сторонами, рішення вже стало обов'язковим для сторін, не було скасовано та його виконання не зупинено судом. Суд першої інстанції відхилив посилання боржника на те, що визнання та надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення суперечить публічному порядку держави. Сторони у справі є юридичними особами, створеними відповідно до чинного законодавства, є самостійними учасниками господарського обороту, наділені для цього повною правосуб'єктністю і спір між ними виник з договірних відносин.
Короткий зміст апеляційної скарги та доводи особи, яка її подала
У апеляційній скарзі Укравтодор просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена із порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права.
Укравтодор зазначає, що суд першої інстанції не у повному обсязі перевірив всі аргументи боржника про підстави для відмови у задоволенні заяви, а саме суд не надав відповіді на доводи Укравтодору про те, що спір виник при виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України. Крім того, суд не взяв до уваги, що рішення винесене щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, оскільки ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» передала всі права за контрактами іншій компанії і як наслідок більше трьох років не має прав чи обов'язків за цими контрактами, не є їхньою стороною, проте арбітражний суд не надав цьому факту належної уваги. Арбітражний суд не мав компетенції на прийняття рішення, оскільки позивач втратив своє право на подання позову, коли передав права та обов'язки за договорами іншій компанії та перестав бути стороною арбітражної угоди. Також суд не надав оцінки всім доказам у їх сукупності. Податок на додану вартість, був відшкодований на користь ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А», проте зазначене не було враховано судом під час розгляду справи. Укравтодор вважає, що рішення міжнародного комерційного арбітражу не стало остаточним для сторін. Свої доводи представник Укравтодору підтримав у письмових поясненнях.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Укравтодора, а оскаржену ухвалу Київського апеляційного суду - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» вказує на відсутність підстав для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.
До Верховного Суду надійшло доповнення до відзиву ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» на апеляційну скаргу, в якому заявник вказує на наявність Третього часткового рішення, прийнятого 27 листопада 2019 року Міжнародним арбітражним судом згідно з Регламентом Міжнародної Торгової Палати у справі ІСС 22628/МНМ, яким визнано таким, що не має правових наслідків в розумінні національного законодавства відступлення заявником третій особі прав вимоги за спірними контрактами. Арбітраж констатував, що ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» зберегла за собою всі права і обов'язки за спірними контрактами та має право заявляти позовні вимоги проти боржника й є належним позивачем у арбітражі. 
До Верховного Суду надійшли письмові пояснення ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А», в яких заявник посилається на те, що Укравтодор свідомо вступив у комерційні відносини із заявником, взявши на себе відповідні зобов'язання та усвідомлюючи необхідність їх виконання. Боржник не може посилатись на окремі позадоговірні відносини, які виникли між заявником та органами фіскальної служби як на підставу звільнення його від виконання зазначеного обов'язку. Також у письмових поясненнях зазначено, що у разі визнання судом частини арбітражного рішення щодо стягнення 33 235 185,09 грн таким, що не відповідає публічному порядку України, інша частина арбітражного рішення підлягає визнанню та виконанню.
Фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції
Контрактними угодами від 04 січня 2013 року між Укравтодором і 
ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» було укладено два договори про капітальний ремонт автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський. Контракт 2.1 було укладено щодо лотів 2.1, 2.2 та 2.3., Контракт 2.2 було укладено щодо лотів 2.4, 2.5 і 2.6. Обсяг робіт за цими контрактами передбачав розширення наявної автомобільної дороги з двома смугами руху до чотирьох смуг руху, а також будівництво та ремонт мостів, підземних і надземних переходів.
Вказані контракти було укладено шляхом тендерної процедури, а фінансування на їх виконання було надано Міжнародним банком реконструкції та розвитку.
Контракти 2.1 та 2.2 передбачали багаторівневу процедуру урегулювання спорів. Так, сторони домовились у статтях 20.4-20.6, що спори будуть розглядатись колегією з урегулювання спорів (далі - КУС), рішення якої підлягають негайному та обов'язковому виконанню сторонами, незалежно від згоди чи незгоди сторін з ним; а у разі незгоди з таким рішенням - прийти до вирішення спору шляхом дружнього врегулювання, а потім - арбітражного розгляду.
Відповідно до особливих умов кожного з контрактів установою, відповідальною за адміністрування міжнародного арбітражного провадження, визначено Міжнародну Торгову Палату (м. Париж, Франція). Сторони також зазначили, що застосовним правом є законодавство України, а застосовною мовою та мовою спілкування є англійська мова.
Сторони домовились щодо наступного багаторівневого порядку вирішення спорів:
1) у разі виникнення між ними спору (будь-якого характеру) у зв'язку з контрактом або на його підставі, або у зв'язку з виконанням робіт, включаючи будь-які спори щодо будь-якого сертифікату, рішення, розпорядження, висновку або оцінки інженера, будь-яка зі сторін зможе передати такий спір на вирішення КУС (колегії з урегулювання спорів);
2) рішення КУС є обов'язковим для обох сторін, які зобов'язані негайно його виконати, якщо тільки та доки його не буде переглянуто в рамках дружнього врегулювання або арбітражного рішення;
3) у разі незгоди з винесеним КУС рішенням, протягом 28 днів з моменту одержання рішення будь-яка сторона має право подати іншій стороні повідомлення про свою незгоду та намір розпочати арбітражне провадження;
4) рішення КУС, щодо якого подано повідомлення про незгоду, стає обов'язковим до виконання сторонами, однак не є остаточним;
5) у разі подання повідомлення про незгоду, сторони мають зробити спробу дружнього врегулювання спору до початку арбітражного провадження;
6) арбітражне провадження може бути розпочато на п'ятдесят шостий день з дня подання повідомлення про незгоду й намір розпочати арбітражне провадження, або пізніше, навіть якщо не було здійснено жодної спроби дружнього врегулювання спору;
7) арбітражне провадження може бути розпочато за Регламентом Міжнародної Торгової Палати у м. Париж, Франція.
08 березня 2017 року ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» було подано заяву про арбітраж до Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати у м. Парижі, яку було отримано секретаріатом суду. Таким чином було розпочато арбітражне провадження під номером 22628/МНМ за правилами Арбітражного Регламенту Міжнародної торгової палати 
2017 року. 
ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» запропонувала Укравтодору сформувати склад арбітражного суду у такому форматі: кожна сторона призначає по одному арбітру та за взаємною згодою сторони спільно призначать президента складу арбітражного суду (третій головуючий арбітр).
14 березня 2017 року заява про арбітраж була надана Укравтодору відповідно до статті 5 Регламенту.
13 квітня 2017 року Укравтодор надав відзив на заяву про арбітраж (відповідно до статті 5 Регламенту). У ньому Укравтодор погодився із пропозицією ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» про призначення кожною зі сторін по одному арбітру й про спільне призначення президента складу арбітражного суду сторонами.
04 жовтня 2017 року сторони та склад арбітражного суду остаточно сформували акт про повноваження, який було підписано сторонами та всіма арбітрами. У пункті 8.3 акту визначено, що в арбітражному провадженні були підняті такі питання, як відшкодування імпортного мита та податку на додану вартість, порушення умов контакту, чи має позивач право на отримання сум, присуджених КУС тощо.
26 червня 2018 року склад арбітражного суду прийняв Перше часткове рішення (остаточне), яке в силу статті 35(6) Регламенту є обов'язковим для сторін.
29 червня 2018 року рішення було надіслано Укравтодору.
02 липня 2018 року представники Укравтодору, юридична фірма «Візерс Ел-Ел-Пі» (Withers LLP) та Міністерство юстиції України, отримали текст рішення.
Вказане рішення є Першим частковим рішенням (остаточним) в арбітражному провадженні по справі №22628/МНМ та стосується питань, які розглядались на першому етапі арбітражного провадження - чи підлягають примусовому виконанню рішення КУС, якими вона визнала обґрунтованими певні суми, що належать до сплати Укравтодором на користь ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А».
Представники сторін у судовому засіданні визнали, що остаточне рішення         у справі №22628/МНМ буде винесене Міжнародним арбітражним судом у червні 2020 року.
У відповідності до листа головного управління ДФС у Рівненській області           від 08 лютого 2019 року № 1230/9/17-00-12-01-07 представництвом «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року було сплачено до бюджету України у зв'язку із ввезенням на митну територію України обладнання і матеріалів в митному режимі імпорт та в подальшому відображено у податкових деклараціях з ПДВ за звітні періоди суму податку на додану вартість 33 877 187 грн. Враховуючи те, що суми ПДВ, які були сплачені представництвом «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» митним органам, включені до податкових декларацій за вказані звітні періоди, то підприємство у повному обсязі скористалось своїм правом включення сум ПДВ, сплачених при ввезенні товарів або необоротних активів на митну територію України, до податкового кредиту відповідно до статті 198 ПК України та ці суми було враховано у зменшення податкових зобов'язань з цього податку у майбутніх періодах, як це передбачено статтею 200 ПК України. 
27 листопада 2019 року Міжнародний арбітражний суд згідно з Регламентом Міжнародної Торгової Палати прийняв Третє часткове рішення у справі           ІСС 22628/МНМ, в якому вирішив клопотання Укравтодору щодо відступлення ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» двох контрактів, які є предметом провадження.
У відповідності до експертного висновку з італійського права від 23 березня 2019 року, складеного професором Лука Г. Радікаті Брозоло, контракти були передані ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» компанії «НСЕ Тодіні С.п.А», остання замінила компанію ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» в якості сторони цих угод.
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною першою статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.
За змістом даної норми виключно наявність арбітражної угоди, укладеної між сторонами, є підставою для розгляду справи арбітражем.
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов'язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36 вказаного Закону.
Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.
Відповідно до статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. 
У відповідності до вимог частини першої статті 479 ЦПК України за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення. 
Відповідно до частини першої статті 482 ЦПК України надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому цією главою, з особливостями, передбаченими цією статтею. 
Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не надає оцінку правильності цього рішення по суті вирішення спору, а перевіряє лише дотримання строків зверненняіз заявою, дотримання вимог процесуального закону щодо її форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання арбітражного рішення.
Згідно з положеннями статті V Конвенції про визнання і приведення до виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно направлено, тільки якщо ця сторона надасть компетентній владі за місцем, де запитується визнання та виконання, докази того, що: сторони Угоди, зазначеній у статті II, були за застосованим до них законом, в будь-якій мірі недієздатні або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а за відсутності такої вказівки, за законом країни, де рішення було винесено; сторона, проти якої вона винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд або з інших причин не могла подати свої пояснення; вказане рішення винесено щодо спору, не передбаченому або що не підпадає під умови арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим, однак, що якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою або застереженням, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою або застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, охоплених арбітражною угодою або арбітражним застереженням в договорі, може бути визнана і приведена до виконання; склад арбітражного органу або арбітражний процес не відповідали угоді сторін чи, за відсутності такого, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; рішення ще не стало остаточним для сторін або було скасовано або призупинено виконанням компетентною владою країни, де воно було винесене, або країни, закон якої застосовується.
Згідно з пунктом а) частини другої статті V зазначеної Конвенції у визнанні та приведенні до виконання арбітражного рішення може бути відмовлено, якщо компетентна влада держави, в якій запитується визнання та приведення до виконання, знайде, що об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або визнання та виконання цього рішення суперечить публічному порядку цієї країни.
Частиною другою статті 6 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж від 21 квітня 1961 року передбачено, що суд, в якому порушено справу, може не визнати арбітражну угоду, якщо за законом його держави спір не може бути предметом арбітражного розгляду.
Подібні підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу передбачені статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» і статтею 478 ЦПК України. 
У частині другій статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути  відмовлено, якщо суд визнає, що об'єкт спору не може бути предметом  арбітражного розгляду за законодавством України.
У частині другій статті 478 ЦПК України зазначено, що суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо суд визнає, що відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.
Укравтодор вказував як на одну із підстав для відмови у наданні дозволу на примусове виконання Першого часткового рішення (остаточного), винесеного Міжнародним арбітражним судом відповідно до Регламенту Міжнародної Торгової Палати у м. Париж, Франція, 26 червня 2018 року, на те, що спір, який розглядав арбітраж, не може бути предметом арбітражного розгляду за законом України, оскільки він виник при виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, а тому в задоволенні клопотання про визнання та приведення до виконання ухваленого цим судом рішення слід відмовити.
Статтею 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж               від 21 квітня 1961 року передбачено, що юридичні особи, які за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.
Частиною другою статті 12 Господарського процесуального кодексу України, у редакції, чинній на момент передачі спору на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, було передбачено, що підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. 
Пунктом 2 частини шостої Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб.
Разом з тим, законодавство України включає в себе два нормативно-правові акти, які встановлюють різні правові режими функціонування третейських судів, створених відповідно до їх вимог. 
Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено діяльність арбітражу (третейського суду), що розглядає спори, які виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зав'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном. 
Закон України «Про третейські суди» регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні та встановлює вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Дія цього Закону не поширюється на міжнародний комерційний арбітраж (стаття 1 Закону). Отже, зазначений закон визначає правовий режим утворення і діяльності третейських судів, що розглядають спори, які випливають із внутрішньодержавних відносин. 
Хоча в Законі України «Про міжнародний комерційний арбітраж» терміни «арбітраж» і «третейський суд» вживаються як синоніми, за змістом частини четвертої статті 1 Закону України «Про третейські суди» дія цього закону не поширюється на міжнародний комерційний арбітраж.
Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України щодо оскарження рішення третейського суду та видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду» від 03 лютого 2011 року № 2980-VI у частині другій             статті 12 ГПК України слово «арбітраж» виключено.
За змістом абзацу другого частини другої статті 22 чинної редакції ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.
Розмежування третейських судів, які розглядають спори, що виникли на території України, та міжнародного комерційного арбітражу враховано і чинними процесуальним кодексом. Так, глава 3 розділу ІХ ЦПК України регулює питання щодо визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, а главою 4 вказаного розділу врегульовано порядок здійснення провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів. 
Таким чином, спір, що виник при виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, не може бути предметом розгляду третейського суду на території України, але може бути віднесений сторонами до компетенції міжнародного арбітражного суду. 
Отже, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що національним законодавством, чинним на час передачі спору на розгляд арбітражного суду, була передбачена заборона передачі на розгляд міжнародного арбітражного суду спору, що виник при виконанні договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб.
Щодо посилання апеляційної скарги про те, що визнання рішення Міжнародного арбітражного суду суперечить публічному порядку України у зв'язку з подвійним відшкодуванням податку на додану вартість на користь ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» у розмірі 33 718 146,14 грн слід зазначати наступне.
Застереження про порушення публічного порядку як підстава для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання іноземного арбітражного рішення, є своєрідним механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє публічний порядок держави від будь-яких негативних впливів на нього. Застереження про публічний порядок у міжнародному праві не допускає визнання на території держави рішення арбітражного суду, якщо в результаті його виконання буде вчинено дії, які прямо заборонені законом або заподіюють шкоду суверенітету чи безпеці держави. 
Під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов'язок держави з дотримання своїх зобов'язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. 
Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар'єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов'язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів.
Відповідно до підпункту 6 резолютивної частини арбітражного рішення у справі № 22628/МНМ з Укравтодора на користь ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» стягнуто податок на додану вартість у сумі           16 868 573,96 грн та 16 366 611,13 грн.
Сторони контракту передбачили, що правом, яке регулює відносини за контрактами, буде законодавство України (стаття 1.4 контрактних документів, пункт 10.2 акту про повноваження). Зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом.
Частиною першою статті 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює дійсність договору, тлумачення договору, права та обов'язки сторін, виконання договору, наслідки невиконання або неналежного виконання договору, припинення договору, наслідки недійсності договору, відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором.
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до положень статей 14.1 (е) та (f) Особливих умов контрактів податки і збори на імпорт обладнання ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А», які імпортуються останнім з метою виконання контракту, підлягають поверненню в повному обсязі після надання відповідного обґрунтування понесених витрат. Податок на додану вартість, що може справлятись згідно з чинними в Україні законами та нормативними актами станом на базову дату з обладнання підрядника, матеріалів і ресурсів (постійних, тимчасових і витратних), які придбано в цілях контракту, відшкодовується замовником (Укравтодор) після подання обґрунтування понесених витрат і заяви підрядника про те, що зазначене обладнання буде реекспортоване після завершення робіт. У тому разі, якщо будь-яке обладнання такого характеру не буде реескпортоване після оформлення свідотцва про виконання, підрядник повинен буде повернути всі відшкодовані йому суми сплаченого за таке обладнання ПДВ (пункт 140 (2) Першого часткового рішення (остаточного) у справі № МТП 22628/МНМ).
З огляду на зазначене, Міжнародним арбітражним судом у справі                     № МТП 22628/МНМ було вирішено питання стягнення з Укравтодору на користь ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» грошових коштів, у тому числі у рахунок відшкодування податку на додану вартість, у зв'язку з невиконанням умов контрактів, підписаних та погоджених сторонами, які є чинними та недійсними у судовому порядку не визнавались, є обов'язковими для сторін. Питання щодо стягнення з Укравтодора відшкодування податку на додану вартість було предметом розгляду міжнародного комерційного арбітражу, який надав оцінку аргументам сторін. 
Рішення міжнародного комерційного арбітражу не створює для боржника обов'язку сплатити за щось протизаконне чи аморальне, не свідчить про втручання у податкову систему України, порушення бюджетного законодавства.
Під час вирішення питання про визнання рішення міжнародного комерційного арбітражу та надання дозволу на його виконання суд має обмежену компетенцію (враховуючи те, що сторони добровільно довірили вирішення спору арбітражу), не здійснює оцінки законності та обґрунтованості рішення міжнародного комерційного арбітражу по суті вирішення спору, правильності або неправильності сум, які міжнародний комерційний арбітраж визнав такими, що підлягають до стягнення, а лише встановлює наявність або відсутність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, визначених законом. Закон містить вичерпний перелік процесуальних форм судового контролю, будь-яке інше втручання судів у рішення міжнародного комерційного арбітражу є неприпустимим. 
Укравтодор не довів, що визнання та виконання арбітражного рішення міжнародного комерційного арбітражу, зокрема у частині відшкодування сум податку на додану вартість, вплине на суспільні, економічні та соціальні основи діяльності держави Україна або в результаті його виконання будуть вчинені дії, які прямо заборонені законодавством України або заподіюють шкоду суверенітету чи безпеці держави Україна.
Враховуючи умови укладених між сторонами контрактів, відсутність відомостей про недійсність арбітражного застереження, або умов контрактів, слід дійти висновку, що рішення Міжнародного арбітражного суду у справі № МТП 22628/МНМ, ухвалене у спорі, передбаченому арбітражною угодою, а виконання цього рішення не порушує публічний порядок України.
До того ж спір у справі № МТП 22628/МНМ Міжнародним арбітражним судом по всіх спірних питаннях остаточно не вирішений, що дозволяє Укравтодору поставити перед арбітражем питання, пов'язане із відшкодуванням податку на додану вартість, отриманим представництвом «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» за рахунок державного бюджету.
Взявши до уваги вищезазначені норми міжнародного та національного законодавства, чинного на час передачі справи на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, встановивши відсутність доказів недійсності арбітражної угоди, умов контрактів, а також те, що боржника було належним чином сповіщено про призначення арбітра та арбітражний розгляд, а рішення не суперечить арбітражній угоді, склад міжнародного комерційного арбітражу та арбітражна процедура відповідали угоді сторін, рішення стало обов'язковим для сторін (остаточно вирішено частину спірних питань, що виникли між сторонами), не було скасовано та його виконання не було зупинено судом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А».
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» передала всі права за спірними контрактами іншій компанії і як наслідок не має прав чи обов'язків за цими контрактами. Питання відносно відступлення прав та обов'язків за контрактами, укладеними між сторонами, за клопотанням Укравтодору було вирішено Міжнародним арбітражним судом у Третьому частковому рішенні у справі  № МТП 22628/МНМ від 27 листопада 2019 року, в якому вказано, що позивач не здійснив такого відступлення. Експертний висновок з італійського права від 23 березня 2019 року не спростовує висновків Міжнародного арбітражного суду, який у межах своєї компетенції вирішив клопотання Укравтодору щодо відступлення ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А» двох контрактів, які є предметом провадження.
Таким чином обставин, які відповідно до вимог статті 478 ЦПК України є підставою для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, не встановлено. 
Оскільки Перше часткове рішення (остаточне), ухвалене відповідно до Регламенту Міжнародної Торгової Палати у м. Париж, Франція, 26 червня 
2018 року у справі № МТП 22628/МНМ, набрало чинності і підлягає виконанню, проте у добровільному порядку боржником не виконується, а також враховуючи відсутність визначених міжнародними актами й національним законодавством підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на його виконання, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком Київського апеляційного суду про задоволення заяви ІБК «Тодіні Коструціоні Дженералі С.п.А».
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення Київським апеляційним судом норм матеріального або процесуального права.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскарженої ухвали - без змін.
Керуючись статтями 24, 351, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державного агентства автомобільних доріг Українизалишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                      Є. В. Синельников
 
                                                                                                           С. Ф. Хопта
 
                                                                                                                    В. В. Шипович