Справа № 149/2857/19                                                        
Провадження № 33/801/148/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вергелес В. О.
Доповідач: Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України
25 лютого 2020 року                                                                               м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 грудня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України, 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 
встановив:
Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 384, 20 грн.
Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити в зв`язку з відсутністю у його діях події і складу правопорушення.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що відеозаписом який міститься в матеріалах справи не підтверджується факт керування ним транспортним засобом, а тому суд першої інстанції надав неправильно оцінку цьому доказу. Зазначає, що він не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, а тому вважає, що, розглянувши справу у його відсутності, суд порушив його право на захист. Також вказує, що в порушення вимог закону судом не допитані свідки, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду з тих підстав, що її копію він отримав на підставі поданої ним заяви лише 07 лютого 2020 року.
Згідно з статтею 289 КпАП України апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Враховуючи те, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладенні у клопотанні доводи, вважаю за необхідне визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 грудня 2019 року.
В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 і його захисник – адвокат Поворознюк Б.М. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити. В наданих суду письмових поясненнях ОСОБА_1 звертає увагу суду на ті обставини, що поліцейський безпричинно його зупинив, в ході складення протоколу про адміністративне правопорушення не роз`яснив його права і обов`язки, зокрема, право скористатися правовою допомогою адвоката, а пояснення свідків викладені на бланках і є формальними, а не такими, що підтверджують суть порушення. 
Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №068775 від 01 листопада 2019 року водій ОСОБА_1 о 20 год 50 хв цього ж дня в місті Хмільник по вул. Літописній здійснював керування в якості водія автомобіля HUNDAI TUCSON державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка хода. Від проходження огляду у медичному закладі на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.
Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані інспектором поліції за частиною 1 статті 130 КпАП України.
Диспозицією частини першої статті 130 КпАП України встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.
Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови суду першої інстанції на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №068775 від 01.11.2019, який відповідає вимогам ст. 256 КпАП України; технічним відеозаписом, який доданий до справи і був предметом дослідження в суді першої інстанції; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер в присутності двох свідків. При цьому ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер, так і в лікувальному закладі відмовився. 
Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях останнього правопорушення, передбаченого цією статтею.
Твердження апелянта про те, що суд порушив його право на захист й доступ до суду, оскільки розглянув справу за його відсутності, апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 277 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції вжито необхідних заходів для об`єктивного, своєчасного розгляду даної справи та для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні.
Так, розгляд даної справи неодноразово відкладався місцевим судом за заявами ОСОБА_1 з різних підстав, а саме: 26.11.2019 – для підготовки до захисту, оскільки вину не визнає, 06.12.2019 – в зв`язку з хворобою, хоча належних і допустимих доказів наявності поважних причин неявки в судове засідання суду не було надано.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що незважаючи на повернення судової повістки про виклик до суду в засідання на 26.11.2019 року у зв`язку з неврученням «з інших причин», ОСОБА_1 з`явився до суду на вказану дату, ознайомився з матеріалами справи згідно з поданою ним заявою (а.с. 13-15) й клопотав про перенесення засідання з вищевказаних причин.
Так само будучи належним чином повідомленим про дату й час судового засідання 06.12.2019 року (а.с. 16), ОСОБА_1 надіслав електронною поштою з незареєстрованої електронної адреси заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою без подання будь-яких доказів, що підтверджували цю обставину, проте не поцікавився датою наступного судового засідання в справі. 
Натомість судова повістка, що надіслана за адресою, вказаною як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в адресованих суду заявах ОСОБА_1 , повернулася до суду із відміткою відділення зв`язку про відсутність адресата за місцем проживання.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання (рішення Європейського Суду від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії").
У рішенні по справі "Пономарьов проти України" Європейській Суд з прав людини зазначив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За таких обставин розгляд судом справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не можна вважати порушенням права останньої на захист і доступ до правосуддя.
Доводи апеляційної скарги щодо неповноти розгляду справи, оскільки суд не викликав та не допитав свідків зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, є безпідставними.
Так, в заявах на адресу суду ОСОБА_1 жодним чином не конкретизував свою позицію по справі, на надав будь-яких пояснень, не заявляв будь-яких клопотань про витребування і дослідження доказів, допит свідків тощо, а обмежився лише загальним формулюванням про те, що він не визнає свою вину за ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Натомість згідно з протоколом про адміністративне правопорушення й актом огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився від такого огляду в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Клопотання про їх допит в судовому засідання для підтвердження чи спростування зазначеної обставини ОСОБА_1 як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, не заявлялося, а інших доказів, які б ставили під сумнів ці обставини, суду не надано. 
В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав й наявні його пояснення про те, що він не вважає себе таким, що притягується до адміністративної відповідальності.
Відтак порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України, відсутні.
За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а відтак постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 грудня 2019 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,
постановив:
Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження в апеляційному порядку постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 грудня 2019 року. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 грудня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                        І.М. Стадник