РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року
м. Рівне

Справа № 564/1511/15-ц
Провадження № 22-ц/4815/25/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Олійник П.В.
Рішення ухвалене в м. Костопіль Рівненської області
Дата ухвалення повного тексту рішення 03 жовтня 2019 року 

Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В., 
судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Шептицька С.С.,
за участю Кравчук О.О., ОСОБА_2.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (ПАТ АБ "Украгазбанк") про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту №05/06/08К-РБ від 10 червня 2008 року, 

В С Т А Н О В И В :
У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до ПАТ АБ "Укргазбанк", в якому просив визнати порушеним його право споживача фінансових послуг банку та визнати недійсними з дати укладення кредитний договір № 05/06/08/К-РБ від 10 червня 2008 року, укладений між ПАТ АБ "Укргазбанк" і ОСОБА_2 та стягнути понесені судові витрати.
Позов мотивує тим, що відповідач під час укладення кредитного договору порушив його право споживача фінансових послуг банку та не дотримав істотних умов договору, встановлених вимогами ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Позивач покликаючись на завищення банком сукупної вартості кредиту на дату укладення оспорюваного договору, як у процентному значенні так і в грошовому виразі, які за його твердженням є явно завищені від узгоджених з ним у кредитному договорі, зазначає, що відповідач під час укладення оспорюваного договору, скориставшись  своїм переважним становищем відносно нього, за вище вказаних обставин позбавив його в реалізації права на  вільне волевиявлення, чим ввів в оману, під впливом якої позивач підписав кредитний договір.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 до ПАТ АБ "Украгазбанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту № 05/06/08/К-РБ від 10 червня 2008 року задоволено.
Визнано порушеним право ОСОБА_2 як споживача фінансових послуг. Визнано недійсним кредитний договір № 05/06/08/К-РБ від 10 червня 2008 року, укладений між ПАБ АБ "Укргазбанк"та ОСОБА_2 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Вимог про застосування наслідків недійсності умов кредитного договору ОСОБА_2 не заявляв, які є обов`язковими відповідно до ст.1057-1 ЦК України, а місцевий суд при ухваленні рішення не застосовував. 
У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПАТ АБ "Укргазбанк" не погоджується з ухваленим рішенням, вважає його необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування та порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що судом першої інстанції не досліджено, що у кредитному договорі вказані усі умови, які сторони повинні були погодити для подальшого належного виконання зобов`язань за цим договором, а саме : кредитний договір укладено в письмовій формі, сторонами досягнуто згоди з усіх питань, передбачених законом та пов`язаних з його виконанням та вказаний договір належним чином виконаний банком. Будучи обізнаним з умовами кредитного договору позичальник погодився з усіма його пунктами, що засвідчив своїм власноручним підписом.
Зазначає, що судом безпідставно не було надано оцінки іншим доказам, наданих банком, а саме: не було досліджено, що позичальнику надавалась інформація щодо ряду супутніх послуг та тарифів до них в умовах кредитування по програмі "Іпотечний кредит" (кредит на споживчі цілі під заставу нерухомості). Статтями 15 та 23 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено відповідальність суб`єкта господарювання, яка між тим не містить положень про такі наслідки як недійсність договору, відтак вказаний Закон не встановлює наслідком ненадання зазначеної інформації недійсність правочину.
Вказує, що в матеріалах справи містяться два висновки експерта Віхляєва О.К. , який при проведенні обох експертиз досліджував одні і ті самі правочини, що укладені із ОСОБА_2 та супутні документи по кредитуванню. Проте, два експертні висновки одного і того ж експерта суперечать один одному, а отже не можуть бути застосовані як належні та допустимі докази.
Крім того зазначає, що позивач міг довідатися про можливе порушення свого права з моменту підписання договору, тому початок перебігу позовної давності для позивача слід відраховувати з моменту укладення договору між сторонами. 
З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ АБ "Укргазбанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг відмовити. Стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги.
Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Представник банку адвокат Кравчук О.О. в судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Пояснила, що ще за два тижні до укладення оспорюваного кредитного договору ОСОБА_2 ознайомився з його умовами і підписував його свідомо без обману чи примусу банку та своїх пропозицій не надавав. Протягом кількох років він сплачував кредит, а в 2015 році банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення допущеної ним заборгованості, на що він з пропуском строку позовної давності подав позов в даній справі про захист його прав споживача та визнання недійсним кредитного договору.
ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. Пояснив, що поки мав кошти, то платив за кредитом, а потім за сімейними обставинами він не зміг цього робити. Звернувшись до спеціаліста він взнав про порушення своїх прав банком.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний кредитний договір №05/06/08/К-РБ від 10 червня 2008 року є укладеним під впливом омани з використання банком нечесної підприємницької практики, а тому наявні підстави для визнання його недійсним у цілому, та у зв`язку з порушенням банком вимог ч.1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" є підстави для визнання порушеним права позивача як споживача фінансових послуг.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судами установлено, що 10 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерним банком "Укргазбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 05/06/08/К-РБ, за умовами якого позивачу на задоволення споживчих потреб було надано кредит в сумі 18 000 доларів США на строк з 10 червня 2008 року по 07 червня 2028 року або по день, визначений в п. 3.3.11. цього Договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 14,8 % річних. 
Згідно з п. 7.5 позичальнику надана інформація щодо сукупної вартості кредиту у додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору (т.1 а.с.6-8).
З загальними умовами кредитування ОСОБА_2 був ознайомлений 26.05.2008 року (т.1 а.с. 43).
10 червня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором на умовах, визначених в п.2.1.-2.2, між банком та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки № 05/06/08/КЖ-РБ, за яким банк прийняв в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 57,6 кв. м., в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9-11).
03 березня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до договору №1 про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи від 10 червня 2008 року (т.1 а.с.12).
Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст.627, ч.1 ст.628, ч.1, 2 ст.638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 11,ч.1 ст. 202 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Згідно з ч.1, 3 ст. 215, 217 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
З роз`яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.
Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зазначених обставин позивачем не доведено. 
З матеріалів справи та встановлених судом обставини не вбачається, що дії ПАТ АБ "Укргазбанк" при укладанні спірного кредитного договору суперечили діючому на той час законодавству, вільному волевиявленню ОСОБА_2 , а також умисно були, спрямовані на введення його в оману.
Укладений між сторонами кредитний договір містить всі необхідні умови.
Несправедливими умовами договору, є умови якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, зокрема, є установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.
Твердження позивача, що ПАТ АБ "Укргазбанк", укладаючи оспорюваний кредитний договір порушив положення Закону України "Про захист прав споживачів", зокрема ч.2 та ч.4 ст.11 (в редакції на той час), про надання інформації  про  умови кредитування, а також орієнтовну сукупну  вартість кредиту та інших фінансових зобов`язань споживачане знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи (т.1 а.с.6-8 п.7.5, а.с.43).
З огляду на викладене, перед укладенням оспорюваного Кредитного договору ОСОБА_2 був ознайомлений у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредиту; строк, на який одержано кредит; варіанти його повернення тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. Вказаний договір укладено за ініціативи ОСОБА_2 , при цьому він свідомо уклав договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконував його. Отже, при підписанні Кредитного договору ОСОБА_2 погодився з усіма умовами даного правочину і взяв на себе зобов`язання щодо його виконання. В день підписання оспорюваного правочину позичальник отримав примірник Кредитного договору, що давало додаткову можливість детально вивчити його умови.
В укладеному Кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін.
Що стосується висновку судово-економічної експертизи, то він не є наперед визначеним доказом і суд не може взяти його до уваги, оскільки Постанова НБУ №168 від 10.05.2007 року при визначенні реальної відсоткової ставки та абсолютного подорожчання кредиту не передбачає такої методики обрахунку як переведення іноземної валюти в національну та у зворотному напрямку.
Якщо банк і порушив би вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживача», то це не було б підставою для визнання кредитного договору недійсним в цілому - невірним є твердження в рішенні місцевого суду, що статтями 18 і 19 цього Закону містять самостійні підстави визнання договору недійсним.
Відповідальність на ненадання інформації передбачена статтями 15 та 23 Закону України "Про захист прав споживачів", які не містять положень про такі наслідки як недійсність договору.
Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.
Однак, не вбачається підстав для зміни окремих положень кредитного договору або визнання їх недійсними, щоб зумовило б зміну інших положень договору та на вимогу споживача договір міг би бути визнаний недійсним у цілому. 
Звернення до суду ОСОБА_2 з позовом до банку в даній справі через 7 років після укладення оспорюваного кредитного договору, умови якого ним частково виконувались, та після того, як банк звернувся з позовом до нього про стягнення кредитної заборгованості, колегія суддів розцінює як намагання ухилитись від цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов`язань за кредитним договором.
Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто саме з дати укладення договору починається перебіг позовної давності. (Постанова ВС від 13 червня 2018 року № 572/13/16-ц).
Однак, підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності передбачених ч.4 ст.267 ЦК України в даній справі немає, оскільки в позові ОСОБА_2 слід відмовити по суті його вимог.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення.
Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Висновок про те, що споживачі звільняються від сплати судового збору на всіх стадіях цивільного процесу висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).
Враховуючи, що апеляційна інстанція доходить висновку про відмову в задоволенні позову, а позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі частин 1, 3 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів", як споживач фінансових послуг, судовий збір, що підлягав до сплати при подачі позову відноситься на рахунок держави. Судовий збір сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги в сумі 1461,60 грн. підлягає компенсації за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" задовольнити. 
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2019 року скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (ПАТ АБ "Украгазбанк") про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту №05/06/08К-РБ від 10 червня 2008 року відмовити.
Компенсувати Публічному акціонерному товариству акціонерний банк "Укргазбанк" судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги згідно платіжного доручення №4056-2701 від 25 жовтня 2019 року в сумі 1461,60 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
       Повний текст постанови складений 20 січня 2020 року.

Головуючий:                                                                                 С.В. Боймиструк

Судді:                                                                                             С.О. Гордійчук 
Н.М. Ковальчук