Ухвала
Іменем України 
 
03 лютого 2020 р.
м. Київ
Справа №753/20981/18
Провадження № 51-6513 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання строком на 1 рік та позбавлено права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
 
Вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.
 
На вказані судові рішення захисник подала касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 січня 2020 року касаційну скаргу було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України і надано строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. 
У межах наданого строку захисник повторно звернулася до суду з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунула.
Як касаційний суд вказував в ухвалі від 03 січня 2020 року, згідно ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
 
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, допущені судом апеляційної інстанції при винесенні судового рішення, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
 
При цьому, захисник у повторно поданій скарзі хоча формально й посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, однак не наводить належного обґрунтування своїх вимог з урахуванням положень статей 370, 374, 404, 412, 413, 419 КПК України, оскільки її скарга не містить доводів щодо незаконності судових рішень з цих підстав та вказівки на конкретні норми КПКУкраїни, які було порушено судами і яким чином ці порушення могли перешкодити чи перешкодили суду ухвалити законні й обґрунтовані судові рішення. Натомість вона посилається на неповноту судового розгляду та заперечує правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
 
До того ж, захисник ОСОБА_5 знову не  зазначає, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість ухвали апеляційного суду та які конкретно порушення закону допущено судом апеляційної інстанції при розгляді даного кримінального провадження в порядку апеляційної процедури. Не вказує, які доводи її апеляційної скарги апеляційний суд належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив. 
Крім того, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, захисник своїх тверджень належним чином не мотивувала та не навела доводів щодо явної несправедливості призначеного  ОСОБА_4 покарання, з огляду на положення ст. 414 КПК України, а також зважаючи на приписи статей 50, 65 КК України. 
 
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК України, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.  
 
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
 
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
 
За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути захиснику на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.
 
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, 441 КПК України, Суд

 
постановив:
 
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 , а також додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                 ОСОБА_3