Справа № 303/4128/17

П О С Т А Н О В А
Іменем України

20 січня 2020 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача: Готри Т.Ю.,
суддів: Собослоя Г.Г., Куштана Б.П., 
з участю секретаря судових засідань : Балаж Н.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Закарпатського регіонального управління Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», 3-я особа Мукачівська державна нотаріальна контора, про стягнення безпідставно отриманих коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року, постановленого суддею Пак М.М.,
в с т а н о в и в :
У липні 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»; банк), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Закарпатського регіонального управління Комерційного банку «Приватбанк» (далі - ЗРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк») і Закритого акціонерного товариства «Страхової компанії «Інгосстрах» (далі - ЗАТ СК «Інгосстрах»), правонаступником якого є  Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгострах», який мотивували тим, що 27 вересня 2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Закарпатського регіонального управління банку та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № MKR0GA00000380, відповідно до якого позичальнику було надано кредит у вигляді поновлювальної лінії в розмірі 26 500 доларів США на наступні цілі : споживчі цілі 25 000 доларів США і на сплату страхових платежів 1 500 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком повернення до 26 вересня 2010 року.
Виконання позичальником зобов`язань за цим кредитним договором було забезпечено іпотекою належної ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , внаслідок укладення нотаріально посвідченого договору іпотеки від 27.09.2006.
23 жовтня 2008 року між банком та позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору MKR0GA00000380 від 27.08.2006, відповідно до якої позичальнику надано кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії в сумі 27 580,02 доларів США, з яких  24 999,02 доларів США - на споживчі цілі, 2 581,00 доларів США - на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків а користування кредитом в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк з 27.09.2006 по 26.09.2016. Періодом сплати платежів за цим кредитним договором є період з «25» по «30» число кожного місяця.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. У листопаді 2008 року ОСОБА_1 (дружина померлого ОСОБА_3 ) повідомила про це банк і надала відповідне свідоцтво про смерть ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_3 банк вимагав повного погашення кредиту, процентів за кредитом, комісії та пені за прострочення кредиту, внаслідок чого ОСОБА_1 з листопада 2008 року по 2015 рік повністю погасила кредит, сплатила проценти за ним та нараховану пеню.
У червні 2016 року позивач ОСОБА_1 переглядаючи документи покійного ОСОБА_3 виявила договір особистого страхування від 27 вересня 2008 року № MKR0LK00000380, що був укладений між ОСОБА_3 і ЗАТ СК «Інгосстрах», де вигодонабувачем є ЗАТ КБ «ПриватБанк». За цим договором смерть страхувальника визначається страховим випадком, страхова сума становить 126 250,00 грн.
Позивачі вважають, що банк неправомірно отримав кредитні кошти в сумі  24 999,02 доларів США та нараховані проценти, комісію і пеню. Так, страхування життя позичальника було обов`язковою умовою кредитного договору (п.п. 2.1.3, 2.2.7.). При цьому, в разі несплати страхувальником страхового платежу такий повинен був сплачуватися банком із наступним утриманням коштів з позичальника. Оскільки банк надав кредит позичальнику, слід визнати, що останнім були виконані всі умови для отримання кредиту, в тому числі, в частині сплати страхового платежу. За приписами статей 526, 636, 985 ЦК України, статті 3 Закону України «Про страхування», страхувальник управі укласти страховий договір на користь третьої особи, якій належить здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку, а вигодонабувач у праві вимагати здійснення відповідної виплати. Після отримання у листопаді 2008 року документів щодо смерті позичальника банк зобов`язаний був отримати страхове відшкодування, за рахунок якого мав погасити кредитну заборгованість у сумі 24 999,02 доларів США, чого не зробив.
За свого життя позичальник ОСОБА_3 не порушував зобов`язання, виконання якого забезпечувалося іпотекою, тому покладання на спадкоємців позичальника обов`язку сплати процентів за кредитом, що нараховувалися вже після його смерті, а також пені та штрафу, зокрема, за порушення строків сплати таких процентів, є неправомірним.
Вимоги представника позивачів до банку щодо надання інформації про розрахунки за кредитним договором після смерті позичальника, про отримані банком кошти тощо залишились без задоволення із посиланням на банківську таємницю. У зв`язку з цим, на замовлення позивачів КНДІСЕ надав висновок експертного дослідження від 18 травня 2017 року № 303/17-22, відповідно до якого сума боргу за кредитом станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 складала 22 988,89 доларів США, страхова сума на випадок смерті позичальника складала 126 250,00 грн і підлягала виплаті повністю, а сума, сплачена поручителями ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за кредитним договором за період з 31 січня 2008 року по 31 березня 2015 року складає 33 975,60 доларів США.
       Посилаючись на наведені вище обставини, позивачі просили стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), Закарпатського РУ КБ «ПриватБанк» і ЗАТ СК «Інгосстрах» солідарно на їх користь неправомірно отримані кошти згідно кредитного договору від 27 вересня 2006 року       № MKR0GA00000380 у сумі 33 975,60 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (26,7) станом на день подачі позову становить 907 148,07 грн, а також покласти на банк судові витрати.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просили скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким їхній позов задовольнити. Вказували на те, що вони не знали про наявний договір особистого страхування, тому і не могли звернутися до страховика. Проте Правилами добровільного страхування від нещасних випадків ЗАТ СК «Інгосстрах» було передбачено, що якщо вигодонабувач не був призначений або помер, то страхова виплата в разі смерті застрахованої особи внаслідок нещасного випадку виплачується спадкоємцям застрахованої особи за законом або заповітом. В разі смерті застрахованої особи внаслідок захворювання  страхова виплата проводиться в розмірі 100%. У разі смерті страхувальника внаслідок нещасного випадку цих заходів повинен вжити вигодонабувач або спадкоємці застрахованої особи.
У тому випадку, якщо це було неможливо страхувальник або вигодонабувач повинні повідомити страховика про страховий випадок у той же термін з моменту, коли з`явилась можливість.
А тому апелянти вважають, що вони та вигодонабувач в особі ПАТ КБ «ПриватБанк» мають однакові права щодо звернення до страховика. Отже, виходячи з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» знав про настання страхового випадку, він мав можливість та повинен був скористатись своїм правом як вигодонабувач. Тому суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову дійшов до передчасних висновків.
Постановою Апеляційного суду Закарпатської області  від 13 червня 2013 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 лютого 2018 року скасовано, у позові ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ЗАТ КБ «ПриватБанк», Закарпатського РУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах»» про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовлено у зв`язку з пред`явленням його до неналежних відповідачів.
Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13 червня 2018 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
У судовому засіданні представник позивачів адвокат Кметик В.С. апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.
Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю. просила апеляційну скаргу позивачів залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно з пунктом 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі із заявою до ПрАТ «СК «Інгосстрах» про виплату страхового відшкодування не звертались, а тому підстави для задоволення їх позову відсутні.
       Проте колегія суддів повністю із висновком місцевого суду погодитись не може, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне. 
       Судом установлено, що  27 вересня 2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Закарпатського регіонального управління банку та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № MKR0GA00000380, відповідно до якого позичальнику було надано кредит у вигляді поновлювальної лінії в розмірі 26 500 доларів США на наступні цілі : споживчі цілі 25 000 доларів США і на сплату страхових платежів 1 500 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком повернення до 26 вересня 2010 року (т.1 а.с.11-14).
Виконання позичальником зобов`язань за цим кредитним договором було забезпечено іпотекою належної ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , внаслідок укладення нотаріально посвідченого договору іпотеки від 27.09.2006 (т.1 а.с.22-23).
23 жовтня 2008 року між банком та позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору MKR0GA00000380 від 27.08.2006, відповідно до якої позичальнику надано кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії в сумі 27 580,02 доларів США, з яких  24 999,02 доларів США - на споживчі цілі, 2 581,00 доларів США - на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків а користування кредитом в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк з 27.09.2006 по 26.09.2016. Періодом сплати платежів за цим кредитним договором є період з «25» по «30» число кожного місяця (т.1 а.с.15-21).
27 вересня 2006 року ОСОБА_3 уклав із ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» договір особистого страхування № MKR0LK00000380, в пункті 8 якого визначено розмір страхової суми 126 250 грн. Відповідно до пункту 6 даного Договору - застрахованою особою є ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Перелік страхових випадків (в частині особистого страхування) визначено у п.7 цього договору, якими є - смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок нещасного випадку; - стійка втрата застрахованою особою працездатності (внаслідок інвалідності); - смерть застрахованої особи, яка наступила внаслідок захворювання. Події, зазначені у пунктах 7 цього договору, також визнаються страховими випадками, якщо вони сталися протягом одного року з дня нещасного випадку, що мав місце під час дії цього договору, та підтверджені документами, які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між нещасним та страховим випадками. У разі настання страхового випадку страховик зобов`язується здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві («ПриватБанк») згідно з умовами п.4.2 цього договору страхування.
Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору страхування у разі настання події, яка підпадає під ознаки страхового випадку, страхувальник або застрахована особа, а у випадку смерті застрахованої особи - вигодонабувач, повинні у строк не пізніше одного року з дня настання події повідомити страховика про її настання. Для отримання страхової виплати страхувальник, застрахована особа або вигодонабувач чи спадкоємець застрахованої особи повинні звернутися до страховика в особі страхового агента з письмовою заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку (т.1 а.с.125). 
Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 31 жовтня 2008 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 61 рік, про що зроблено актовий запис за № 863 (т.1 а.с.26).
       Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Ергарт-Козар В. В. та зареєстрованого в реєстрі № 2-1359, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_1 , у тому числі з урахуванням Ѕ частки майна від якого відмовився ОСОБА_2 Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво, складається з 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.126). 
З свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 квітня   2016 року державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Плеша А. М. та зареєстрованого в реєстрі №1-200, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина - ОСОБА_1 Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з грошового вкладу з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться на зберіганні у ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунку № НОМЕР_2 в сумі 5 869,58 доларів США від 27 вересня 2006 року (т.1 а.с.127).    
Відповідно до Висновку експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження, складеного Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 18 травня 2017 року за № 303/17-22, сума боргу по кредитному договору від 27 вересня 2006 року № MKR0GA00000380 станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 складає 22 988,89 доларів США. Розмір страхової суми по     ОСОБА_3     за цим договором складає 126 250 грн. Згідно пункту 3 даного договору «Умови здійснення страхових виплат» у разі смерті застрахованої особи виплачується 100% страхової суми. Сума сплачена поручителями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 згідно кредитного договору, укладеного 27 вересня 2006 року № MKR0GA00000380, за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 31 березня 2015 року складає 33 975,6 доларів США (т.1 а.с.32-38).
Згідно з копією довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» 31 березня 2015 року за № 2342725, слідує, що у ОСОБА_3 станом на 31 березня 2015 року за угодою від 27 вересня 2006 року № MKR0GA00000380, - заборгованість відсутня (т.1 а.с.132).
З листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14 грудня 2017 року вбачається, що аналізом баз даних вхідної кореспонденції банку встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 із заявою про страхове відшкодування за договором особистого страхування від 27 вересня 2006 року № MKR0LK00000380, укладеного між ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_3 , не звертались (т.1 а.с.157).
Відповідно до відповіді ПрАТ «Страхової компанії «Інгосстрах» від 06 грудня 2017 року    № 06/12-17 (02), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та вигодонабувач за договором особистого страхування від 27 вересня 2006 року № MKR0LK00000380 з заявою про страхове відшкодування з приводу смерті Страхувальника ОСОБА_3 - не звертались (т.1 а.с.152).
       Нормами статтей 979, 980, 985 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору; предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.
     Згідно з ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
     За умовами страхування, які є невід`ємною частиною договору страхування, передбачено, що якщо на момент прийняття рішення про страхову виплату у страхувальника існує заборгованість за кредитним договором, строки виконання якої вже настали, - страхова виплата здійснюється вигодонабувачеві.
       Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
     У статті 4 даного Закону зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування).
       Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов`язковим.
         Нормою частини 1 статті 6 даного Закону визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Так, одним із видів добровільного страхування є - страхування життя.
     Страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов`язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Умови договору страхування життя можуть також передбачати обов`язок страховика здійснити страхову виплату у разі нещасного випадку, що стався із застрахованою особою, та (або) хвороби застрахованої особи. У разі, якщо при настанні страхового випадку передбачено регулярні послідовні довічні страхові виплати (страхування довічної пенсії), обов`язковим є передбачення у договорі страхування ризику смерті застрахованої особи протягом періоду між початком дії договору страхування та першою страховою виплатою з числа довічних страхових виплат. В інших випадках передбачення ризику смерті застрахованої особи є обов`язковим протягом всього строку дії договору страхування життя.
     Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
     Згідно з пунктами 2, 3, 4 статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний - протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом; відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору.
     У свою чергу, пунктом 5 частини 1 статті 21 Закону України "Про страхування" визначено, що страхувальник зобов`язаний - повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування.
         Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.  
       Судом установлено, що згідно з договором особистого страхування від 27 вересня 2006 року спадкоємці застрахованої особи ОСОБА_3 , а саме ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , мали право не пізніше одного року з дня настання події, яка підпадає під ознаки страхового випадку, повідомити страховика про її настання, а для отримання страхової виплати повинні були звернутися до страховика в особі страхового агента з письмовою заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку.
       Однак, позивачі не надали суду жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що вони у встановлений договором страхування річний строк, з дня настання події, яка підпадає під ознаки страхового випадку, зверталися до страховика чи банку з письмовою заявою про страхову виплату, та не надали суду документи, які підтверджують факт настання страхового випадку, а саме: медичну картку та виписку з історії хвороби ОСОБА_3 , що б вказувало на настання саме страхового випадку, яким згідно з договором страхування, зокрема, є смерть застрахованої особи, яка наступила внаслідок захворювання. 
       З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з ЗАТ «Страхова компанія «Інгострах» на користь позивачів неправомірно отриманих коштів згідно з кредитним договором від 27.09.2006 в сумі 33 975,6 доларів США.
       Разом із цим, колегія суддів не може погодитись з рішенням місцевого суду в частині відмови позивачам у позовній вимозі про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на їх користь неправомірно отриманих коштів згідно з кредитним договором, з огляду на наступне. 
Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст..1218 ЦК України).
       Відповідно до ст. 1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Отже, з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки у тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Судом установлено, що позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що ОСОБА_1 повідомила банк та надала відповідне свідоцтво про смерть. Однак банк у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України, з вимогами до спадкоємців про погашення кредитної заборгованості в межах вартості майна, одержаного у спадщину, з моменту, коли йому стало відомо про смерть позичальника ОСОБА_3 у листопаді 2008 року, не звертався. А натомість вимагав від позивачів повного погашення кредиту, відсотків за кредитом, комісії та пені, які були сплачені позивачами у період з листопада 2008 року по 21 квітня 2016 року в сумі 54 266,52 доларів США на виконання умов укладеного між банком та ОСОБА_3 кредитного договору від 27.09.2006, в тому числі і спадщина, яка складалася з грошового вкладу в сумі 5 869,58 доларів США.
Судом апеляційної інстанції установлено, що позичальник ОСОБА_3 за життя належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, і на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилась несплаченою заборгованість за тілом кредиту в сумі 24 631,50 доларів США, що стверджується наданою банком випискою про погашення кредиту за період з 27.09.2006 по 27.11.2012. Тобто на день смерті позичальника ОСОБА_3 заборгованості по строковим платежам не було, і йому банком не були нараховані відсотки, комісія чи будь-які інші платежі (т.1 а.с.27-28).
       Згідно з випискою по рахунку НОМЕР_3  ОСОБА_3  за період з 27.09.2006 по 21 квітня 2016 року було сплачено коштів в розмірі 54 266,52 доларів США, що еквівалентно 667 789,68 грн. Тобто майновими поручителями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було сплачено не тільки тіло кредиту в розмірі 24 631,50 доларів США але й нараховані банком відсотки за користування кредитом та комісія на загальну суму 29 635,02 доларів США (т.1 а.с.75-85). 
Враховуючи, що станом на день смерті позичальника ОСОБА_3 у нього була наявна заборгованість тільки за тілом кредиту в сумі 24 631,50 доларів США, а майнові поручителі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не є позичальниками за укладеним між банком та ОСОБА_3 кредитним договором, і банк не надав суду будь-яких доказів на підтвердження правомірності нарахування та отримання від позивачів відсотків за користування кредитом та комісії, тобто відповідного договору, в якому були б погоджені між банком та позивачами ці умови, що б вказувало на правомірність отримання відповідачем коштів в сумі 29 635,02 доларів США, тому колегія суддів уважає, що вказані кошти банком були отримані неправомірно. Тобто з наведеного слідує, що на виконання кредитного договору від 27.09.2006, за яким позичальник помер (ІНФОРМАЦІЯ_1), банк без достатньої правової підстави отримав від позивачів, які не є стороною цього кредитного договору, у період з листопада 2008 по 21.04.2016 грошові кошти в сумі 29 635,02 доларів США.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зважаючи на те, що банк без достатньої правової підстави отримав від позивачів грошові кошти в сумі 29 635,02 доларів США, що еквівалентно 702 396,48 грн, тому він зобов`язаний повернути ці кошти ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 слід задовольнити частково та стягнути на їх користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» неправомірно отриманих коштів, згідно з кредитним договором № МКR0GA00000380 від 27 вересня 2006 року,  в сумі 29 266,52 доларів США, що еквівалентно 702 396,48 грн. У решті вимог відмовити за недоведеністю. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підлягають стягненню пропорційно задоволених позовних вимог по 15 505,2 грн кожному понесених судових витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 3 360 грн, 640 грн кожним (т.1 а.с.1-4), 12 000 грн за подачу апеляційної скарги (т.1 а.с.191) та 16 000 грн судового збору, який необхідно було сплатити за подачу касаційної скарги, згідно з ухвалою Верховного Суду від 17.09.2018 (т.2 а.с.29-31), проте позивачами було сплачено 17 620 грн (т.2 а.с.37), які документально підтверджені. Отже, кожним позивачем було сплачено по 18 000 грн судового збору (3 360+640+6 000+8 000=18 000). Сума, яку просили стягнути позивачі з банку складає 33 975,6 доларів США, тоді як судом задоволена сума в розмірі 29 266,52 доларів США, що становить 86,14% від ціни позову (33 975,6 - 100% ціни позову; 1% - 339,756; 29 266,52:339,756= 86,14%; 1% від сплаченого судового збору 18 000 становить 180 грн.; 86,14х180=15 505,2 грн.)
Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Хустського районного суду від 14 лютого 2018 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 неправомірно отриманих коштів, згідно з кредитним договором № МКR0GA00000380 від 27 вересня 2006 року, в сумі 29 266,52 доларів США, що еквівалентно 702 396,48 грн.
У решті вимог відмовити. 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 15 505,2 грн кожному понесених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.
Суддя-доповідач: 
Судді: