ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20725/18                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 січня 2020 року                                                                                    м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Мельничука В.П., Пилипенко О.Є., 
секретаря                                                  Суркової Д.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач, апелянт, МО України) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності на підставі поданих ним документів, проте відповідач відмовив у цьому. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відмова в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби є законною, оскільки Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призванні на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві передбачено, що у разі зміни групи інвалідності доплата до одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності, а позивачу ІII групу інвалідності на ІІ групу інвалідності змінено понад дворічний термін. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню, з таких підстав.
Судом установлено, що позивач брав участь в антитерористичній операції в період з 20 серпня 2014 року по 24 грудня 2014 року.
14 грудня 2015 року позивачу встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії       АВ №0519029, 03 листопада 2016 року позивачу під час первинного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0519785 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 03 травня 2018 року, яка настала внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини.
З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, позивач звернувся з заявою та копіями необхідних документів до Київського обласного військового комісаріату, які були надіслані до Міністерства оборони України.
Розглянувши вказані документи, Міністерство оборони України своїм рішенням, оформленим Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08 червня 2018 року №58, відмовило у призначені одноразової грошової допомоги з тих підстав, що групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.
Також в даному рішенні зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності та ІІІ групи інвалідності виплачена в сумі 217500,00 що позивачем не заперечується.
Уважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та правомірності, оскільки з моменту встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності до моменту встановлення йому ІІ групи інвалідності два роки ще не пройшли.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України   встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
   Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абзаца 2 пункта 4 статті 163 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин      (далі – Закон України №2011-XII) та пункта 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2013 року №975   (далі – Порядок № 975).
Відповідно до абзаца 3 пункта 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності – є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Акт МСЕК, який первинно підтверджує втрату позивачем працездатності, складено 14 грудня 2015 року. Отже до цих правовідносин застосовується законодавство, що діяло станом на цю дату.
Відповідно до частини статті 16 Закону України №2011-ХІІ   (у редакції, чинній станом на 14 грудня 2015 року) одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності (пункт 7).
Відповідно до частини 2 статті 162 Закону України №2011-ХІІ   (у редакції, чинній станом на 14 грудня 2015 року) одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 4 статті 163 Закону України №2011-ХІІ, який набрав чинності з 01 січня 2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення цієї норми застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2014 року.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017року, пункт 4 статті 163 Закону України №2011-ХІІ   доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Обидві ці норми пункта 4 статті 163 Закону України №2011-ХІІ (абзац 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, двома роками, який обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.
Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення позивачу втрати працездатності – 14 грудня 2015 року – правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.
З аналізу наведених норм Закону України №2011-ХІІ   та Порядку №975 вбачається, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, проте при виникненні цих підстав протягом двох років з моменту їх первинного встановлення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 серпня 2019 року у справі № 826/7472/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 806/2187/18.
Посилання позивача на постанови Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі №278/2478/17, від 21 червня 2018 року у справі №751/4367/17, від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17, від 15 березня 2018 року у справі №816/4195/15, від 28 лютого 2018 року у справі №806/694/16 та постанову Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-563а14, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у названих справах інші обставини, так само як у справі №806/964/16, на постанову Верховного Суду в якій посилається суд першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що друга група інвалідності встановлена позивачу з 03 травня 2018 року, тобто після спливу дворічного терміну з моменту встановлення йому втрати працездатності, що виключає підстави для отримання грошової допомоги в більшому розмірі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України   підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. 
Керуючись статтями 33, 34, 243, 289, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 скасувати.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 В.П. Мельничук

                                                                                          О.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 29 січня 2020 року.)