ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/425/19  Номер провадження 22-ц/814/391/20	Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.
секретар: Ачкасова О.Н.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві апеляційні скарги Акціонерного товариства "Ідея Банк", ОСОБА_1 
на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2019 року
у справі за позовом Акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спора: ОСОБА_2 , Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістік-Транс Сервіс", про звернення стягнення на предмет застави,-
В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2019 року АТ "Ідея Банк"звернулосяв суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, направивши позовну заяву через відділення зв`язку. (т.1 а.с. 1-40, 41). 
В обґрунтування позову вказує, що 03 вересня 2012 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 910.17763, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 54 153, 42 грн., у тому числі на купівлю транспортного засобу ЗАЗ TF, 2012 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Строк користування кредитними коштами за договором до 03.09.2017. У зв`язку з невиконанням прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором за ОСОБА_2 рахується заборгованість, яка згідно змінених позовних вимог (заяв про відмову від частини позовних вимог щодо суми боргу) станом на 11.10.2014 (день смерті позичальника) становить 37283,69 грн. і складається з простроченого боргу 35590,91 грн., прострочених процентів 209,45 грн, інші штрафні санкції 1483,33 грн. Окрім того, у забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ОСОБА_2 та ПАТ (зараз АТ «Ідея Банк») «Ідея Банк» було укладено договір застави вказаного транспортного засобу, який належав позичальнику. Проте, всупереч зазначеному, та без письмової згоди позивача, заставодавцем було відчужено предмет застави, актуальним власником якого є ОСОБА_1 . 
У зв`язку з порушенням ОСОБА_2 прав та інтересів позивача протягом тривалого часу, на підставі невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором, та порушенням умов договору застави, позивач остаточно просив:
Вилучити у ОСОБА_1 транспортний засіб, який є предметом застави, саме автомобіль ЗАЗ TF, 2012 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_3 та передати АТ «Ідея Банк» на період до його реалізації.
В рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором №910.17763, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 в сумі 37 283, 69 грн., яка складається з: основного боргу 0 грн., прострочений борг 35 590, 91 грн., прострочені проценти – 209, 45 грн., строкові проценти - 0 грн., нарахована комісія – 0 грн., прострочена комісія – 0 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання – 0 грн., віндикаційні витрати – 0 грн., дебіторська заборгованість – 0 грн., інші штрафні санкції – 1483, 33 грн., звернути стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , а саме автомобіль ЗАЗ TF, 2012 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_3 .
Стягнути з відповідача на користь АТ «Ідея Банк» понесені судові витрати, в тому числі 1921 грн. судового збору.
Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України та Товариство з обмеженою відповідальністю «Логістик-Транс Сервіс», про звернення стягнення на предмет застави – задоволено.
Звернуто стягнення на предмет застави, на підставі договору застави за № 910.17763, укладеного 21 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 9606, - транспортний засіб марки ЗАЗ, модель TF698K, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , колір сірий, номерний знак НОМЕР_2 (актуальний номерний знак НОМЕР_3 ), зареєстрований Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області 31.08.2012, належного ОСОБА_1 на праві власності, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.17763, укладеного 03 вересня 2012 року ПАТ «Ідея Банк» з ОСОБА_2 , у розмірі 37283, 69 грн., яка складається з: - 35590,91 грн. - сума простроченого боргу; - 209,45 грн. - суми прострочених процентів; - 1483,33 грн. – інші штрафні санкції, шляхом вилучення у ОСОБА_1 та передачі Акціонерному товариству «Ідея Банк», на період до його реалізації.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачений останніми судовий збір у розмірі 1921 грн.
Позивач АТ «Ідея Банк» подало апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення, виклавши абзац другий його резолютивної частини у редакції, викладеній у позовній заяві.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог, у резолютивній частині об`єднав дві позовні вимоги в одну в результаті чого вилучення предмету застави обрав як спосіб його реалізації, а не як захід щодо збереження предмету застави на період до реалізації, чим унеможливив виконання ухваленого у даній справі судового рішення.
З рішенням суду не погодилась також ОСОБА_1 , яка його оскаржила, просила скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк» відмовити, оскільки вважає, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  зводяться до недоведеності позивачем своїх вимог, в тому числі щодо відсутності згоди заставодержателя на відчуження ОСОБА_2  автомобіля. Також не погоджується з висновком суду про недобросовісність набуття нею права власності на транспортний засіб, посилаючись на ст. 388 ЦК України та на ту обставину, що вона не знала про наявність обтяжень на автомобіль.
Також ОСОБА_1 звертає увагу на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» заперечує щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 і підтримує свою апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позовні вимоги банку до ОСОБА_1 є законними, оскільки зареєстроване обтяження на предмет застави зберегло свою силу для відповідача, як нового власника, а відтак до неї перейшли всі права та обов`язки за договором застави транспортного засобу. Окрім того, ОСОБА_1 мала можливість перевірити факт наявності зареєстрованих щодо транспортного засобу обтяжень.
Заперечуючи проти доводів відповідача, АТ «Ідея Банк» зазначає, що право власності на автомобіль ОСОБА_1 перейшло саме від ОСОБА_2 , як зареєстрованого власника, а не від ТОВ «Логістік-Транс Сервіс», яке надавало посередницькі послуги щодо оформлення документів по відчуженню автомобіля.
Щодо доводів ОСОБА_1 у апеляційній скарзі про пропуск строку позовної давності, позивач зазначив, що такий строк слід рахувати з дати останнього платежу по кредиту, здійсненого ОСОБА_2 з урахуванням, визначеного у кредитному договорі строку позовної давності у п`ять років. Окрім того, про факт відчуження предмету застави банк дізнався лише у березні 2019 року. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до кредитного договору №910.17763 від 03.09.2012 АТ «Ідея Банк» надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 54153,42 грн., в тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу ЗАЗ TF2012 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 . Строк дії договору до 03.09.2017 року. (а.с.9-10).
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21.09.2012 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено договір застави транспортного засобу №910.17763, згідно умов якого останній передав у заставу належний йому автомобіль «ЗАЗ TF» 2012 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 (а.с.24-25).
Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №38765544 від 14.11.2012, до реєстру обтяжень рухомого майна внесено автомобіль легковий ЗАЗ TF 2012 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 . Термін дії обтяження – 14.11.2017.
Згідно даних Головного сервісного центру МВС спірний автомобіль належав ОСОБА_2 та був знятий з реєстрації 24.12.2013, на підставі довідки – рахунку 27.12.2013 власником автомобіля стала ОСОБА_1 (а.с.83-84).
Як вбачається з письмових пояснень Головного сервісного центру МВС (а.с.80-82) та установлено судом, предмет застави перебував у власності ОСОБА_2 , а потім у ОСОБА_1 . Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів: 31.08.2012 – реєстрація транспортного засобу в торговельній організації на підставі довідки-рахунку ДПІ 46312 від 31.02.2012, ПрАТ «Вінниччина – Авто», власник ОСОБА_2 ; 24.12.2013 – зняття з обліку для реалізації ТЗ, на підставі доручення виданого ОСОБА_3 ; 27.12.2013 – вторинна реєстрація ТЗ, на підставі довідки – рахцнуцу № ВІА 229984 від 25.12.2013, ТОВ «Логістик-Транс Сервіс», власник ОСОБА_1 
ТОВ «Логістик-Транс Сервіс» є установою-посередником, яка оформила довідку-рахунок № ВІА 229984 від 25.12.2013, на підставі якої право власності на автомобіль перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується довідкою Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області № 02-10/1130 від 08.08.2019 (а.с.128).
Згідно розрахунку за кредитним договором №№910.17763 від 03.09.2012 року рахується заборгованість, яка станом на 11.10.2014 року становить 37 283, 69 грн., і складається з: основного боргу 0 грн., прострочений борг 35 590, 91 грн., прострочені проценти – 209, 45 грн., строкові проценти - 0 грн., нарахована комісія – 0 грн., прострочена комісія – 0 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання – 0 грн., віндикаційні витрати – 0 грн., дебіторська заборгованість – 0 грн., інші штрафні санкції – 1483, 33 грн.
Відповідно ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 587 ЦК України особа, яка володіє предметом застави, зобов`язана, якщо інше не встановлено договором: 1) вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави; 2) утримувати предмет застави належним чином; 3) негайно повідомляти другу сторону договору застави про виникнення загрози знищення або пошкодження предмета застави.
Згідно з частиною другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.
Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Як передбачено п.2 §2 Договору застави транспортного засобу 910.13791 наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тошо), передача права керування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється Заставодавцем тільки за письмовою згодою Заставодержателя.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу», ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»
Згідно п. 2 §5 Договору застави транспортного засобу 910.13791, звернення стягнення та предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі.
За положеннями ч. 2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема: заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.
При цьому, вимоги позивача про вилучення предмета застави та передачу в управління банку на період до його реалізації є саме такими заходами.
Крім того, у п.1 §3 Договору застави транспортного засобу 910.17763 передбачено, що заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) - зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з НОМЕР_5 , у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п.1 §5 Договору та/або у випадку порушення заставодавцем вимог п.5 §5 Договору, а також управляти ним та зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмету застави.
Таким чином, хоча повноваження заставодержателя щодо вилучення предмета застави та передачі його в управління банку врегульовано п. 1 § 3 договору застави, однак для того, щоб державний виконавець при виконанні рішення суду, згідно зі ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», вилучив у боржника транспортний засіб і передав його на зберігання стягувачу, це повинно бути зазначено у рішенні суду.
При цьому, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що вона є добросовісним набувачем.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Тобто відчуження майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.
Оскільки відповідно до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 14 листопада 2012 року, тобто до придбання ОСОБА_1 вказаного транспортного засобу, внесено запис про відповідне обтяження спірного автомобіля на підставі договору застави із забороною здійснення його відчуження, банк не надавав згоди на відчуження предмета застави, таким чином відповідач ОСОБА_1 не може посилатися на добросовісність набуття права власності на автомобіль.
Дійшовши вищенаведених висновків та вірно задовольняючи позов АТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором, місцевий суд допустив невірне формулювання резолютивної частини рішення, чим визначив спосіб реалізації предмета застави, а саме - вилучення та передачу автомобіля від ОСОБА_1 заставодержателю АТ «Ідея Банк». Тоді як вилучення і передача предмета застави є лише заходами забезпечення збереження предмета застави до його реалізації. 
А тому рішення суду слід змінити, виклавши його резолютивну частину відповідно до уточнених вимог позову, тобто звернувши стягнення на предмет застави, на підставі договору застави за № 910.17763, укладеного 21 вересня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , а саме на транспортний засіб марки ЗАЗ, модель TF698K, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 (актуальний номерний знак НОМЕР_3 ), належного ОСОБА_1 на праві власності, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.17763, укладеного 03 вересня 2012 року у розмірі 37283, 69 грн. та вилучити у ОСОБА_1 вказаний транспортний засіб і передати АТ «Ідея Банк» на період до його реалізації.
В іншій частині рішення слід залишити без змін.
Безпідставними також є доводи ОСОБА_1 щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення в суд.
Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_2 здійснив останній щомісячний платіж 03 жовтня 2014 року. Згідно Додатку №1 до кредитного договору наступний щомісячний платіж ОСОБА_2 повинен був здійснити 03.11.2014. Тому строк позовної давності відраховується від листопада 2014 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. 
Відповідно до п. 9 параграфу 10 Кредитного договору № 910.17763 банк та позичальник ОСОБА_2 збільшили строк позовної давності для стягнення боргу до п`яти років.
Позивач звернувся до суду з позовом 01 квітня 2019 року. Оскільки строк позовної давності до основної вимоги (стягнення заборгованості) не сплив, то до додаткової вимоги (звернення стягнення на заставлене майно) також не закінчився.
Окрім того, як вбачається з умов кредитного договору (п.1 параграфа 1 договору) строк дії договору до 03.09.2017 року, тобто банк також має право звернутися протягом п`яти років з вимогами про стягнення боргу після закінчення строку дії договору, тобто до 03.09.2022 року.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення в частині формул.вання резолютивної частини. В іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2881, 50 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,
               
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ідея Банк"- задовольнити.
Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2019 року – змінити.
Викласти другий абзац резолютивної частини рішення наступним чином: «Звернути стягнення на предмет застави, на підставі договору застави за № 910.17763, укладеного 21 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 9606, - транспортний засіб марки ЗАЗ, модель TF698K, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , колір сірий, номерний знак НОМЕР_2 (актуальний номерний знак НОМЕР_3 ), зареєстрований Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області 31.08.2012, належного ОСОБА_1 на праві власності, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.17763, укладеного 03 вересня 2012 року Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» з ОСОБА_2 , у розмірі 37283, 69 грн., яка складається з: - 35590,91 грн. - сума простроченого боргу; - 209,45 грн. - суми прострочених процентів; - 1483,33 грн. – інші штрафні санкції, та вилучити у ОСОБА_1 вказаний транспортний засіб і передати Акціонерному товариству «Ідея Банк» на період до його реалізації.»
В іншій частині – рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства "Ідея Банк" (79008, м.Львів, вул. Валова, 11; ЄДРПОУ 19390819) понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги на суму 2881, 50 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:                          В.М. Триголов 

Судді:                          Т.О. Кривчун 

О.В. Чумак