ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 р.	Справа № 440/3536/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, повний текст складено 11.11.19 року по справі № 440/3536/19
за позовом          ОСОБА_1      
до        Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку                   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , 19 вересня 2019 року звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку, в якій просить суд:
-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 травня 2019 року;
-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 травня 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу, відповідач не провів з позивачем розрахунку з виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", чим порушив вимоги чинного законодавства та права позивача.
04 листопада 2019 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 17 травня 2019 року.
Зобов`язано Полтавський зональний відділ Військової служби правопорядку  нарахувати та виплатити   ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 17 травня 2019 року.
В апеляційній скарзі позивач просить змінити мотивувальну частину рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року по справі № 440/3536/19 в частині розподілу судових витрат; доповнити резолютивну частину рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року абзацом наступного змісту: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку (ЄДРПОУ 24289873), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7791,00 грн.»; розподіл судових витрат, за результатами розгляду апеляційної скарги, здійснити з урахуванням доказів витрат позивача, понесених у зв`язку з її підготовкою, написанням та поданням, які до неї додані.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказав на порушення судом першої інстанції в частині розподілу судових витрат  норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи. Стверджує про  наявність всіх підстав для відшкодування позивачу витрат  на професійну правничу допомогу у розмірі 7791,00 грн.
Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено, що згідно з наказом начальника Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку № 106 від 17 травня 2019 року старшого сержанта ОСОБА_2 , помічника начальника 3 групи охорони та патрульно-постової служби 1 взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Центрального управління Військової служби правопорядку (по м. Києву і Київської області), на підставі наказу начальника Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку (по особовому складу) від 18 квітня 2019 року № 3-РС звільненого  з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту), з 17 травня 2019 року виключено зі списків особового складу відділу, а також знято з усіх видів забезпечення (а.с. 46).
У подальшому Полтавський зональний відділ Військової служби правопорядку здійснив виплату позивачу надбавки за особливості проходження служби, премії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги при звільненні. Разом із тим, грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік позивачу під час здійснення розрахунку при звільненні відповідачем не нараховувалась та, відповідно, не виплачувалась.
Вважаючи, що відповідач допустив бездіяльність щодо невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій під час звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення  про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що  на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідачем безпідставно не проведено розрахунку щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2017, 2018, 2019 роки. В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до ч.1 ст.308  КАС України  суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині не розподілених судових витрат.
Не розподіливши витрати на правничу  допомогу, суд першої інстанції виходив з того, заявлені позивачем судові витрати з оплати правничої допомоги не підтверджені достатніми та допустимими доказами. 
Колегія суддів погоджується  з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
У відповідності до пункту 1 частини третьої цієї статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Частина 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З огляду на зазначені норми вбачається, що  документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/160 від 18 жовтня 2018 року у справі № 813/4989/17, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі; на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем приєднано до матеріалів справи: копію договору про надання правничої допомоги 12/09 від 12 вересня 2019 року (а.с. 33-37), копії звітів про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом, № 17/09 від 17 вересня 2019 року (а.с. 17) та № 24/10 від 24 жовтня 2019 року (а.с. 65), копії квитанцій про оплату виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) до вищевказаних звітів (а.с. 38, 66).
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що поданий 19 вересня 2019 року первинний позов залишався судом без руху із роз`ясненням ініціатору звернення переліку недоліків та порядку їх усунення.
При цьому,  зазначена справа № 440/3536/19 належить до справ незначеної складності (відповідає ознакам зразкової справи № 620/4218/18), щодо якої станом на дату звернення позивача до суду сформовано сталу судову практику, а тому час витрачений адвокатом на надання юридичних консультацій клієнту з приводу звернення до суду з позовом, рекомендацій щодо збору доказів, їх вивчення та аналіз, підбір та аналіз нормативної бази та судової практики, формування правової позиції не відповідає заявленому у звіті та не може бути стягнута з урахуванням відсутності жодних доказів на підтвердження фактичного надання вищезазначених послуг клієнту.
Крім того,  з 16 вересня 2019 року адвокатами Малофєєвим А.І ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано до Полтавського окружного адміністративного суду 7 ідентичних за формою і змістом позовних заяв (справи № 440/3489/19, № 440/3498/19, № 440/3516/19, № 440/3617/19, № 440/3711/19, № 440/3811/19), а тому відсутні підстави вважати достовірними відомості звіту про те, що представником позивача витрачено 3 години для написання позовної заяви у справі № 440/3536/19.  Так само, у всіх вищевказаних справах адвокатами Малофєєвим А.І ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подавались практично ідентичні за своїм змістом відповіді на відзив.
Крім зазначеного, приєднані до клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу копії квитанцій не є належним доказом фактичного здійснення позивачем оплати послуг адвоката.
Разом з тим, належних доказів здійснення ОСОБА_1 оплати послуг, наданих адвокатом Малофєєвим А .І. (квитанції банку, платіжні доручення, квитанції до прибуткового касового ордера, тощо), матеріали справи не містять. Так само, суду не надано акта прийому-передачі виконаних робіт/наданих послуг.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність  доказів фактичного понесення позивачем вищевказаних витрат на правничу допомогу.
Враховуючи зазначене, не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами витрати позивача на правничу допомогу розподілу не підлягають.
Аналогічна правова  позиція міститься  в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 716/155/17, що  в силу приписів чю5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстави для розподілу судових витрат.
За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaariv. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorijav. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині нерозподілення судових витрат, відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року по справі № 440/3536/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	О.І. Сіренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  23.01.2020 року