ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 635/1838/18

провадження № 22-ц/818/423/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 , яка одночасно діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 ,

відповідач – Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України, 

треті особи – орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківської області, ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу  за позовом ОСОБА_1 , яка одночасно діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2  до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, треті особи: орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківської області,  ОСОБА_3 про скасування рішення житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про зняття з квартирного обліку та зобов`язання вчинення певних дій за апеляційною скаргою Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2019 року, постановлене під головуванням судді Грищенко І.О., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в:
У березні 2018 року ОСОБА_1 , яка одночасно діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, треті особи: орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківської області, ОСОБА_3 про скасування рішення житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про зняття з квартирного обліку та зобов`язання вчинення певних дій.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2019 року позов задоволено. Скасовано пункт 5 протоколу від 5 вересня 2017 року засідання житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України в частині рішення зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку. Зобов`язано Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України, в особі житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону, поставити (відновити) ОСОБА_1 зі складом сім`ї: ОСОБА_2 , 2006 року народження , на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, із збереженням попереднього часу перебування на обліку з 17 травня 1999 року.
В апеляційній скарзі Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», житлом забезпечуються та зараховуються на квартирний облік лише військовослужбовці та члени їх родини. В серпні 2015 року позивачка та її неповнолітній син були включені на квартирний облік по Східному регіональному управлінню в місті Харкові саме як члени сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 . Таким чином у позивачів виникло право перебувати на квартирному обліку по місту Харків виключно на підставі права ОСОБА_3 (як військовослужбовця). Та обставина, що позивачка є військовослужбовцем запасу ніяким чином не надає їй права самостійно перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Східному регіональному управлінні Держприкордонслужби України (місто Харків), оскільки у правовідносинах зі Східним регіональним управлінням позивачка не перебуває, бо вона не є ні військовослужбовцем цієї військової частини, ні працівником на умовах контракту. Крім того право ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина, як члена сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 , на забезпеченість житлом реалізоване, оскільки 23 грудня 2015 року останній отримав двокімнатну квартиру в с. Пісочин Харківського району, в тому числі і на членів своєї родини. Також за ними в користуванні залишилася службова трикімнатна квартира з попереднього міста служби у місті Львів. Відповідач вважає, що висновок суду першої інстанції про самостійне право позивачів на забезпеченість житлом після розірвання шлюбу, - є передчасним. 07 вересня 2017 року ОСОБА_3 , у зв`язку із переміщенням по військовій службі до міста Одеси, виключений зі списків Східного регіонального управління, його справу направлено до міста Одеси для зарахування на квартирний облік за новим місцем служби разом із членами його сім`ї. Тому право позивачів на забезпечення їх житлом не порушено, правових підстав для ухвалення житловою комісією рішення про розділ облікової справи подружжя Венгерів не вбачається.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для скасування пункту 5 протоколу від 5 вересня 2017 року засідання житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України в частині рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку. Відмова відповідача розділити облікову житлову справу колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із залишенням перебувати на квартирному обліку у відповідача ОСОБА_1 як колишнього військовослужбовця Державної прикордонної служби України із малолітнім сином ОСОБА_2 , 2006 року народження, - є безпідставною та протиправною. Тому позивачку слід залишити на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у Східному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України, з огляду її звільнення у запасу зв`язку із звільненням з військової служби за віком, наявністю у неї більше 20 років календарної вислуги, перебування на квартирному обліку під час проходження військової служби та після звільнення із неї за місцем проходження служби одного із подружжя та не втратою самостійного права після розлучення на забезпечення державою житлом як колишнього військовослужбовця.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період із 29.12.1990 року по 01.01.2011 року проходила військову службу за контрактом в Прикордонних військах України та Державній прикордонній службі України.
Позивачка є пенсіонером Державної прикордонної служби України за вислугою років (а.с.13 т.1).
З 1992 року ОСОБА_1 знаходилася на квартирному обліку. У 1997 році отримала службову квартиру АДРЕСА_1 за місцем проходження служби в місті Мостиська Львівської області (Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України) (а.с.16, 17 т.1)
02 листопада 2011 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_3 , який самостійно знаходився на квартирному обліку з 1999 року за місцем служби у місті Мостиська Львівської області (а.с.14, 24 т.1).
Дві окремі квартирні справи подружжя були об`єднані в одну зі складом родини 3 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_2 (а.с.29 т.1).
У 2010 році ОСОБА_3 отримав службове житло за адресою: АДРЕСА_2 .
У жовтні 2011 році ОСОБА_3 був переведений для продовження служби в місто Харків – Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України.
В подальшому ОСОБА_3 на родину з трьох осіб отримав службове житло за місцем проходження служби за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.33-34 т.1).
Натомість рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.31 т.1).
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою про розділ житлової справи та просила зарахувати її окремо з сином на квартирний облік по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте рішенням житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону від 05 вересня 2017 року позивачці було відмовлено у задоволенні її заяви та роз`яснено, що оскільки вона не є військовослужбовцем та не є членом сім`ї військовослужбовця Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України чи інших військових частин Харківського прикордонного гарнізону, тому не має права на зарахування на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (а.с.42-43 т.1).
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що рішення Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, оформлене протоколом житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону № 5 від 05.09.2017 року про зняття її та її неповнолітнього сина ОСОБА_2 з квартирного обліку, - є протиправним та підлягає скасуванню. Позивачка вважає, що вона має бути відновлена на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Відповідно до п. 3 цього Порядку та п. 1.4 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є пенсіонером Державної прикордонної служби України за вислугою років (а.с.13 т.1).
За час проходження служби за контрактом в Прикордонних військах України та Державній прикордонній службі України позивачці не надавалося житло для постійного проживання.
Наразі ОСОБА_1  зареєстрована та проживає разом із малолітнім сином ОСОБА_2 , 2006 року народження, у службовій квартирі Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України за адресою: АДРЕСА_3 , в яку вселилися на підставі ордеру від 23.12.2015 року № 26, виданого на підставі рішення виконавчого комітетом Пісочинської селищної ради від 14.12.2015 року № 2204.
Вказане службове житло було розподілено під час проходження військової служби у Східному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України військовослужбовцю ОСОБА_3 , до складу сім`ї якого входили дружина - ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 , 2006 року народження, протоколом засідання житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону від 03.09.2015 року № 9.
Разом з тим згідно даних довідок Мостиського, Чопського прикордонних загоні, ОСОБА_1 під час проходження військової служби у зазначених органах Державної прикордонної служби України та після звільнення з військової служби як самостійно до одруження, так і в подальшому після укладення шлюбу в якості члена сім`ї перебувала на квартирному обліку у вказаних органах, у тому числі до 05.09.2017 року в якості члена сім`ї ОСОБА_3 у Східному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України зі збереженням часу попереднього обліку із 17.05.1999 року .
Проте рішенням житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону від 05 вересня 2017 року позивачці було відмовлено у задоволенні її заяви щодо розділу облікової справи колишнього подружжя із залишенням її, як прапорщика запасу на квартирному обліку по ІНФОРМАЦІЯ_1 із збереженням дати постановки на квартирний облік з 17.05.1999 року (а.с.42-43 т.1).
Частина 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» гарантує право особам, звільненим з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишатися на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду.
Закон не містить імперативних положень щодо залишення перебування військовослужбовців звільнених з військової служби на квартирному обліку у військових частинах виключно за місцем звільнення з військової служби. Вказана норма лише закріплює право колишніх військовослужбовців перебувати на квартирному обліку саме у військових формуваннях до одержання житла з державного житлового фонду.
Таким чином відмова Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України розділити облікову житлову справу колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із залишенням перебувати на квартирному обліку у відповідача ОСОБА_1 як колишнього військовослужбовця Державної прикордонної служби України із малолітнім сином ОСОБА_2 , 2006 року народження, - є безпідставною та протиправною.
Згідно абзацу четвертого пункту 24 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081, датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Посилання відповідача на те, що право ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина, як члена сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 , на забезпеченість житлом вже реалізоване, оскільки 23 грудня 2015 року останній отримав двокімнатну квартиру в с. Пісочин Харківського району, в тому числі і на членів своєї родини; також за ними в користуванні залишилася службова трикімнатна квартира з попереднього міста служби у місті Львів, - не приймаються до уваги, оскільки вказане житло є службовим. Натомість позивачкою не реалізоване її право на отримання житла для постійного проживання відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України – залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 19.02.2020 року.