ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" січня 2020 р.                            м.Київ                            Справа№ 910/3630/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Куксова В.В. 

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 14.01.2020 року у справі №910/3630/19 (в матеріалах справи).
    
Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет»        
на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019, повний текст якого складено 25.10.2019 
у справі №910/3630/19 (суддя Чинчин О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет»                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                             
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медінжиніринг»                                                 
про стягнення 138 902 доларів США.                                                                                                   

          В С Т А Н О В И В :
          У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медінжиніринг» (далі-відповідач) 138    902 доларів США.                                                   
          Позовні вимоги обґрунтовані не належним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014, укладеного між відповідачем та Cantek Trading Inc., щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар.
          Так як між позивачем та Cantek Trading Inc. було укладено Договір факторингу від 04.02.2019, внаслідок чого позивач набув право вимоги до відповідача на суму 138 902 доларів США (заборгованість за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014), звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 138 902 доларів США.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                     
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/3630/19 відмовлено в задоволенні позовних вимог.                 
Приймаючи зазначене судове рішення суд першої інстанції вказав на те, що спір у даній справі підлягає розгляду Господарським судом міста Києва (за місцезнаходженням відповідача) та до правовідносин, які виникли з Контракту №141029-12 від 29.10.2014, підлягає застосуванню право України (так як у зв`язку з заміною кредитора із зобов`язання     вибув іноземний елемент). Крім того, оскільки відповідачу відповідно до умов Контракту №141029-12 від 29.10.2014 був поставлений товар на загальну суму 148 902 доларів США, тоді як відповідачем сплачені грошові кошти лише у розмірі 10 000 доларів США, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача існує заборгованість з оплати товару, поставленого Cantek Trading Inc., у розмірі 138    902 доларів США. Також, суд першої інстанції зазначив, що між позивачем та Cantek Trading Inc. був укладений Договір факторингу від 04.02.2019, внаслідок чого позивач набув право вимоги до відповідача на суму 138 902 доларів США (заборгованість за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014). Разом з тим, оскільки до правовідносин, які склались між позивачем та відповідачем у даній справі підлягають застосування норми Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28.05.1988, а матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача (боржника) про відступлення прав вимоги за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Що стосується поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності, суд першої інстанції вказав на те, що оскільки в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з його необґрунтованістю, тому строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/3630/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.             
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції вірно з`ясовано обставини справи, проте неправильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого прийнято неправомірне судове рішення.    
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2019, справу №910/3630/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/3630/19 залишено без руху та повідомлено останнє про те, що для усунення недоліків скаржнику протягом десяти днів з дня вручення ухвали слід подати докази сплати судового збору у розмірі 84 476,54 грн.     
28.11.2019 через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» надійшла заява про усунення недоліків у відповідності до вищезазначеної ухвали суду.     
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/3630/19; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/3630/19 призначено на 14.01.2020 о 10:00 год.; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; доведено до відома учасників справи, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення. 
Також, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом та у судове засідання, яке відбулося 14.01.2020, не з`явився, своїх повноважних представників не направив, про причини неявку суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні його про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, зокрема про призначене судове засідання повідомлявся за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03055, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 30, кв. 102)
Враховуючи зазначене вище та те, що явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення відповідача не перешкоджає вирішенню даного спору, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності зазначеного учасника справи.
14.01.2020 у судовому засіданні скаржник підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.10.2014 між Cantek Trading Inc., як продавцем, та відповідачем, як покупцем, був укладений Контракт №141029-12 (далі-Контракт), відповідно до умов якого продавець продає, а покупець покупає на умовах СІР Київ портативні детектори слідів вибухових речовин Quantum Sniffer QS-H150 виробництва Implant Sciences Corporation (товар) в кількості та по цінам згідно з Специфікаціям, що будуть додаватися за замовленням покупця. Термін дії даного контракту складає 1 рік з моменту його підписання. Допускається продовження терміну дії даного контракту за згодою сторін.
Відповідно до п.3 Контракту поставка здійснюється на умовах СІР Київ згідно з умовами Інкотермс 2010. Приймання товару по кількості та якості здійснюється шляхом підписання специфікації №1 та №2 до даного контракту. При цьому специфікації №1 та №2 до даного контракту має бути засвідчений підписами та відповідними печатками уповноважених осіб відповідно до умов цього договору. Після отримання покупцем специфікації №1 та №2 він повинен надіслати підписаний зі свого боку один примірник специфікації на адресу продавця протягом 10 календарних днів після отримання покупцем.
Загальна вартість даного Контракту на умовах СІР Київ визначається в доларах США і складає 148 902,00 доларів США. Оплата покупцем даного Контракту здійснюється на рахунок продавця у вигляді одного або декількох платежів протягом 90 днів з моменту поставки товару. Покупець має право дострокової оплати за даним контрактом, в тому числі у вигляді авансового платежу або часткових авансових платежів (п.4 Контракту).
Пунктом 9 Контракту передбачено, що жодна із сторін не має права передавати свої права чи обов`язки за даним контрактом іншій стороні без попередньої згоди всіх сторін. Даний Контракт, включаючи специфікації, зміни та доповнення та інші додатки до нього, які завірені підписами і печатками уповноважених сторін та передані факсом та іншими телекомунікаційними засобами мають силу оригіналу.
Згідно із п.10 Контракту строк дії його рахується з моменту підписання до повного виконання всіх умов, передбачених даним Контрактом.
У відповідності до ст.1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний     договір     (контракт)     -     матеріально оформлена угода двох або більше     суб`єктів     зовнішньоекономічної діяльності та їх     іноземних     контрагентів, спрямована     на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та     обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.
Суб`єкти,     які     є     сторонами зовнішньоекономічного     договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно     до     цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний     договір (контракт)     складається     відповідно     до     цього     та інших     законів України     з     урахуванням     міжнародних     договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі     міжнародні     звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України (ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність»).
Відповідно до ст.366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Частиною 1 статті 3 ГПК України визначено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Як зазначено у преамбулі Закону України «Про міжнародне приватне право», цей Закон встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.
Відповідно до п.п.2, 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: - хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом.
У відповідності до ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.
Згідно із ч.1 ст.4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.
З огляду на що, визначальною складовою правовідносин, до регулювання яких застосовується Закон України «Про міжнародне приватне право», є наявність в них саме іноземного елемента.
Таким чином, оскільки Контракт був укладений між юридичною особою, створеною за законодавством України (відповідачем), та юридичною особою, створеною за законодавством Канади (Cantek Trading Inc.), тому правовідносини, які виникли у зв`язку з укладенням вказаного Контракту, підлягали регулюванню нормами міжнародного приватного права.
В той же час, як свідчать матеріали справи, 04.02.2019 між позивачем, як фактором, та Cantek Trading Inc., як клієнтом, був укладений Договір факторингу (далі-Договір), відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в сумі 20 000 доларів США в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014, укладеним між юридичною особою - суб`єктом господарювання і резидентом Канади, компанією Cantek Trading Inc., як продавцем, і відповідачем (юридична особа за законодавством України) (далі - боржник) у розмірі 138 902 доларів США, яка є сумою основного боргу, а також включаючи будь-які штрафні санкції (штраф, пеня, неустойка) або інші компенсаційні платежі, які можуть випливати за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014 (сума відступленої грошової вимоги).
Відповідно до п.1.6 Договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в момент укладення даного Договору.
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що детальна інформація про вимогу визначена в Додатку №1 до цього договору.
Згідно із п.4.2.2 та п.4.2.3 Договору клієнт зобов`язується надати фактору всю наявну інформацію щодо боржника, а саме: оригінали/нотаріально засвідчені копії документів, що стосуються заборгованості боржника, та які підтверджують дійсність та наявність права грошової вимоги клієнта до боржника, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника фактором в строк у 10 робочих днів. Клієнт зобов`язується з моменту переходу до фактора права грошової вимоги протягом 5-ти календарних днів надіслати боржнику письмове повідомлення про відступлення права вимоги, в якому зазначити грошову вимогу,яка підлягає виконанню, а також назвати фактора, якому має бути здійснений платіж; не проводити будь-які операції відносно заборгованості боржника; не відступати права вимоги до боржника іншим особам.
Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.7.1 Договору).
Як вбачається з Додатку №1 до Договору (Перелік вимог) Cantek Trading Inc. відступило позивачу право вимоги до боржника - відповідача за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014, зокрема, на суму 138 902 доларів США (сума основного боргу).
Таким чином, внаслідок заміни кредитора з Cantek Trading Inc. на позивача,  у зобов`язанні, яке виникло на підставі Контракту №141029-12 від 29.10.2014, іноземний елемент зник, оскільки сторонами зобов`язання, яке виникло на підставі Контракту №141029-12, наразі є дві юридичні особи, створені за законодавством України.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до правовідносин щодо поставки товару за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014 (в тому числі щодо оплати товару) підлягають застосуванню норми права України.
Пунктом 8 Контракту визначено, що сторони повинні вирішувати всі спірні питання, що виникають при виконанні даного контракту, шляхом переговорів. У випадку неможливості вирішення спорів шляхом переговорів всі питання, за виключенням тих, що відносяться до компетенції звичайних судів, вирішуються у Міжнародному комерційному арбітражному суді при торгово-промисловій палаті України у відповідності із встановленими правилами та процедурами.
Згідно із ч.5 ст.4 ГПК України до міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом.
Статтею 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено, що до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном; спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.
У відповідності до ст.7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі.
Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що ч.2 ст.124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, установлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб`єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду за захистом своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб`єктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.3 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
В той же час, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. У зв`язку з викладеним у сторін існує виключно правова можливість, а не обов`язок звертатися до третейського суду. При цьому, обмеження права звернення до господарського суду не допускається.
Відсутність взаємної згоди саме сторін спору на його вирішення комерційним судом (арбітражем), оформленої відповідним арбітражним застереженням, незалежно від попередньої домовленості про це, виключає можливість розгляду спору таким судом.
З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з укладенням договору факторингу, хоча нове зобов`язання не виникає і відбувається лише заміна кредитора у існуючому зобов`язанні, проте новий кредитор не набуває у зв`язку з цим особливостей правового статусу первісного кредитора, відповідно у такому зобов`язанні зник іноземний елемент.
Отже, оскільки внаслідок укладання Договору відбулась заміна кредитора у зобов`язанні (з Cantek Trading Inc. на позивача) та у зв`язку з чим у вказаному зобов`язанні, яке виникло за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014, зник іноземний елемент, тому позивач правомірно звернувся за захистом свого порушеного права до Господарського суду міста Києва (за місцезнаходженням відповідача).
Крім того, відповідно до п.7 ч.1 ст.226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Як свідчать матеріали справи, перша заява по суті була подана відповідачем 23.04.2019, а заперечення щодо розгляду справи Господарським судом міста Києва - 28.05.2019, тобто з пропущенням строку, встановленого у ст.226 ГПК України, для подання заперечень проти вирішення спору в господарському суді.
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про те, що спір у даній справі підлягає розгляду Господарським судом міста Києва (за місцезнаходженням відповідача) та до правовідносин, які виникли з Контракту №141029-12 від 29.10.2014, підлягає застосуванню право України, внаслідок заміни кредитора із зобов`язання вибув іноземний елемент.
Згідно із п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 
У відповідності до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Проаналізувавши умови Контракту №141029-12 від 29.10.2014, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ч.ч.1. 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Пунктом 3 Контракту передбачено, що поставка здійснюється на умовах СІР Київ згідно з умовами Інкотермс 2010. Приймання товару по кількості та якості здійснюється шляхом підписання специфікації №1 та №2 до даного Контракту. При цьому, специфікації №1 та №2 до даного Контракту має бути засвідчений підписами та відповідними печатками уповноважених осіб відповідно до умов цього Контракту. Після отримання покупцем специфікації №1 та №2 він повинен надіслати підписаний зі свого боку один примірник специфікації на адресу продавця протягом 10 календарних днів після отримання покупцем.
В матеріалах справи міститься копія специфікації №1 та №2 до Контракту на загальну суму 148 902,00 доларів США (а.с.16, 17 т.1). 
Вказані специфікації містять відбиток печатки відповідача та підписи уповноважених представників продавця - Cantek Trading Inc. та покупця - відповідача.
З огляду на що, враховуючи положення ст.ст. 6, 627, 629 Цивільного кодексу України та оскільки сторони погодили, що приймання товару за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014 здійснюється шляхом підписання специфікації №1 та специфікації №2,   колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що продавцем (Cantek Trading Inc.) було належним чином виконано умови Контракту №141029-12 від 29.10.2014 та поставлено відповідачу товар, обумовлений умовами вказаного Контракту, на загальну суму 148 902 доларів США.
Крім того, як вбачається з листа Державної фіскальної служби України (вих. №12517/5/99-99-18-02-03-16 від 25.06.2016), надісланого на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 22.05.2019, при здійсненні з допомогою програмно-інформаційного комплексу «Інспектор» пошуку було виявлено відомості щодо митного оформлення Київською митницею ДФС митної декларації від 04.02.2015 №125120105/2015/302165, за якою товар «портативні детектори слідів вибухових речовин Quantum Sniffer QS-H150» було переміщено у митний режим імпорту (а.с.137-138 т.1).
У графі 44 митної декларації від 04.02.2015 №125120105/2015/302165 містяться відомості про зовнішньоекономічний договір - Контракт №141029-12 від 29.10.2014.
До того ж, як вбачається з листа відповідача, адресованого Cantek Trading Inc. (від 09.01.2018), відповідач вибачається за 3-х річну заборгованість за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014 у сумі 148    902 доларів США та обіцяє зробити все можливе, щоб погасити вказану заборгованість у 2018 році (а.с.89-91 т.1).
Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, представник відповідача зауважив, що дійсно листом Державної фіскальної служби України (вих.№12517/5/99-99-18-02-03-16 від 25.06.2016) підтверджується, та відповідачем визнається факт поставки на його користь товару - Quantum Sniffer QS-H150, при цьому зазначив, що вказане обладнання було поставлено не від Cantek Trading Inc. (продавця за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014), а від Implant Sciences Corporation на підставі договору, реквізити якого відповідають (аналогічні) реквізитам договору, укладеного з Cantek Trading Inc., - тобто Контракт №141029-12 від 29.10.2014.
Так, з метою встановлення фактичних обставин справи та наявності господарських відносин між відповідачем та Implant Sciences Corporation у судовому засіданні 08.08.2019 судом першої інстанції було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про повернення до стадії підготовчого провадження та зобов`язано відповідача надати докази на підтвердження існування Контракту     №141029-12 від 29.10.2014, укладеного між відповідачем та Implant Sciences Corporation, первинні документи на підтвердження постачання за цим контрактом та докази на підтвердження оплати за поставлений товар. 
Проте, відповідачем подано до суду першої інстанції лише письмові пояснення, в яких повідомив про неможливість надання суду копії Контракту №141029-12 від 29.10.2014, укладеного з Implant Sciences Corporation, так як оригінал вказаного контракту можливо було втрачено при переїздах (відповідач не має свого власного приміщення та за останні 5 років змінював місцезнаходження).
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Проте, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається як на підтвердження своїх заперечень (зокрема, щодо неотримання ним товару, погодженого у Контракті №141029-12 від 29.10.2014, від Cantek Trading Inc.).
Тобто, факт здійснення Cantek Trading Inc. поставки відповідачу товару, погодженого умовами Контракту №141029-12 від 29.10.2014, на суму 148 902,00 доларів США (за специфікацією №1 та специфікацією №2) підтверджений та відповідачем не спростований належним чином.
Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до п.4 Контракту загальна вартість даного Контракту на умовах СІР Київ визначається в доларах США і складає 148 902,00 доларів США. Оплата покупцем даного контракту здійснюється на рахунок продавця у вигляді одного або декількох платежів протягом 90 днів з моменту поставки товару. Покупець має право дострокової оплати за даним контрактом, в тому числі у вигляді авансового платежу або часткових авансових платежів.
При цьому, специфікації №1 та №2 до Контракту не містять дат їх складення.
Водночас, враховуючи пояснення Державної фіскальної служби України, які викладені у листі вих. №12517/5/99-99-18-02-03-16 від 25.06.2016, митне оформлення товару, який є предметом Контракту, відбулось відповідно до митної декларації від 04.02.2015 №125120105/2015/302165.
З огляду на що, станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду та станом на дату розгляду справи у суді, строк виконання відповідачем свого обов`язку з оплати товару, поставленого за Контрактом, є таким, що настав.
Як свідчать матеріали справи, 13.06.2017 відповідач сплатив на користь Cantek Trading Inc. грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті №14 від 13.06.2017 та випискою з рахунку відповідача (призначення платежу - оплата по Контракту №141029-12 від 29.10.2014 (повна оплата по специфікації №2 та часткова оплата по специфікації №1) (а.с.133-135 т.1).
Отже, вказані грошові кошти були сплачені відповідачем 13.06.2017, майже через три роки від дати укладення Контракту.  
Таким чином, оскільки відповідачу відповідно до умов Контракту було поставлено товар на загальну суму 148 902,00 доларів США, а ним сплачені грошові кошти лише у розмірі 10000,00 дол США, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що у відповідача виникла заборгованість з оплати товару, поставленого Cantek Trading Inc., на загальну суму 138 902,00 доларів США.
Відповідачем відповідно до вимог ст.76, 77 ГПК України не надано належних та допустимих доказів відсутності вказаної вище заборгованості за Контрактом. 
Як встановлено вище, 04.02.2019 між позивачем, як фактором, та Cantek Trading Inc., як клієнтом, був укладений Договір факторингу, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в сумі 20 000 доларів США в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014, укладеним між юридичною особою - суб`єктом господарювання і резидентом Канади, компанією Cantek Trading Inc., як продавцем і відповідачем (юридична особа за законодавством України) (надалі - боржник) в розмірі 138 902 доларів США, яка є сумою основного боргу, а також включаючи будь-які штрафні санкції (штраф, пеня, неустойка) або інші компенсаційні платежі, які можуть випливати за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014 (сума відступленої грошової вимоги).
У відповідності до положень ст.ст.512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
У статті 350 Господарського кодексу України факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.
Згідно із ст.1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
З огляду на що, суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч.2 ст.1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч.3 ст.1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.
У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. 
У частинах першій, другій статті 7 вказаного Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.
У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.
Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.
Як свідчать матеріали справи, позивач є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ФК№376 від 27.12.2012, розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 30.05.2017 №2159 «Про видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)», а також інформацією, яка міститься на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, з якої вбачається, що позивача включено до реєстру фінансових установ та має право надавати такі фінансові послуги як факторинг (а.с.86-88 т.1).
Таким чином, викладене свідчить про те, що позивач є фінансовою установою, який має право на проведення господарської діяльності у сфері надання фінансових послуг факторингу.
Відповідно до п.1.6 Договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в момент укладення даного Договору.
Договір факторингу вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.7.1 Договору).
Тобто, 04.02.2019 позивач набув права вимоги до боржника (відповідача) за Контрактом на загальну суму 138 902 доларів США.
Проте, не зважаючи на встановлені обставини справи судом першої інстанції відмовлено в задоволені позовних вимог з підстав того, що до правовідносин, які склались між позивачем та відповідачем у даній справі підлягають застосування норми Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28.05.1988 та матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача (боржника) про відступлення прав вимоги за Контрактом. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Як встановлено вище, продавцем за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014 є юридична особа - суб`єкт господарювання і резидент Канади - компанія Cantek Trading Inc., а покупцем юридична особа за законодавством України - відповідач. 
Відповідно до ст.23 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг ця Конвенція знаходиться на зберіганні Уряду Канади, тобто останній є  депозитарієм міжнародного договору. Крім того, дана Конвенція не підписана з боки Канади.    
Згідно із п.1 ст.2 Конвенції УНІДРУА ця     Конвенція застосовується щоразу,     коли грошові вимоги, відступлені згідно з договором факторингу, випливають з     договору купівлі-продажу     товарів     між     постачальником     та боржником,     які здійснюють господарську діяльність на території різних держав і:     (a) такі держави і держава,     де фактор здійснює     господарську діяльність, є Договірними державами.
Відповідно до ст.21 Конвенції УНІДРУА ця Конвенція застосовується, коли вимога, відступлена відповідно до договору факторингу, випливає з договору купівлі-продажу товарів,     укладеного     на     дату набуття Конвенцією чинності або після цього, стосовно Договірних держав,     згаданих в статті     2(1)(a), або     стосовно     Договірної     держави     або     держав, згаданих в пункті 1(b) зазначеної статті, за умови, що:     (a) договір факторингу укладається на дату    набуття     чинності Конвенцією або після цього; або     (b) сторони     договору факторингу домовилися про застосування Конвенції.
Таким чином, оскільки одна із сторін - компанія Cantek Trading Inc. є резидентом Канада та Канада не є договірною державою за Конвенцією УНІДРУА, а також зважаючи на те, що сторони Договору факторингу не домовлялись про застосування даної Конвенції для регулювання своїх правовідносин, а навпаки пунктом 5.2 Договору факторингу погодили, зокрема, що до відносин за цим Договором застосовується матеріальне право України, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування вказаної Конвенції до спірних правовідносин. Крім того, колегія суддів зауважує, що спірні правовідносини у даній справі виникли між юридичними особами, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України, з місцезнаходженням на її території, а    тому ця Конвенція не може бути застосована до спірних правовідносин.  
Як встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника (відповідача) про відступлення прав вимоги за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014 так і погодження з боржником відступлення до нього прав вимоги від Cantek Trading Inc. до позивача.
Відповідно до п.9 Контракту №141029-12 від 29.10.2014 жодна із сторін не має права передавати свої права чи обов`язки за даним контрактом іншій стороні без попередньої згоди всіх сторін. 
Разом з тим, у відповідності до ч.1    ст.1077    Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги)    одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до  ст.1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Статтею 1080 Цивільного кодексу України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Таким чином, закріплена у договорах поставки умова про можливість передачі (відступлення) сторонами прав та обов`язків третім особам лише за взаємною письмовою згодою сторін, не зумовлює недійсності договорів факторингу, предметом яких є права вимоги за цими договорами.
Крім того, передання грошової вимоги на умовах факторингу не потребує згоди боржника, а недійсність заборони відступлення права грошової вимоги щодо договорів факторингу прямо закріплена положеннями    ст.1080 Цивільного кодексу України, що регулює дані правовідносини та підлягає застосуванню.  
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 06.03.2018 по справі №910/24431/16 та від 20.03.2019 по справі №199/8747/15-ц. 
Таким чином, факт неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору та не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань, а може лише впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому кредитору або ж свідчити про прострочення кредитора. 
Враховуючи викладене та беручи до уваги встановлені вище фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, як новий кредитор, набув права вимоги до боржника (відповідача) у розмірі 138 902 доларів США (сума основного боргу за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014).
Відповідачем відповідно ст.ст.76, 77 ГПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування наявності вказаної вище заборгованості.
Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище фактів та положення ст.ст.73, 76-79, 86 ГПК України, колегія суддів визнає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 138    902 доларів США обґрунтованими та    такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. 
Що стосується поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у  межах  якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України). 
Як вбачається з матеріалів справи, право пред`явити вимогу про погашення заборгованості за укладеним Контрактом виникло після спливу 90 днів з моменту поставки товару - з лютого 2015 року. 
Згідно із ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема належати визнання пред`явленої претензії; письмове прохання відстрочити сплату боргу; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова оплата поставленого товару. 
Як встановлено вище, 13.06.2017 відповідач сплатив на користь Cantek Trading Inc. грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті №14 від 13.06.2017 та випискою з рахунку відповідача (призначення платежу - оплата по Контракту №141029-12 від 29.10.2014 (повна оплата по специфікації №2 та часткова оплата по специфікації №1) (а.с.133-135 т.1).
Отже, у червні 2017 року строк позовної давності переривався вчиненням відповідачем дії, які свідчать про визнання боргу. 
Крім того, в матеріалах справи міститься лист відповідача, адресований Cantek Trading Inc. (09.01.2018), в якому він вибачається за 3-х річну заборгованість за Контрактом №141029-12 від 29.10.2014 та обіцяє зробити все можливе, щоб погасити вказану заборгованість у 2018 році (а.с.89-91 т.1).
Згідно із  ч.2 ст.264 Цивільного кодексу України після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Отже, перебіг позовної давності перевивався та почався заново щонайменше з червня 2017 року.  
         Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позов у березні 2019 року.  
Таким чином, станом на день звернення позивача до суду першої інстанції з даним позовом, останнім не було пропущено трирічний строк позовної заяви. 
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано. 
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права; позов слід задовольнити у повному обсязі.  
Судові витрати зі сплати судового збору на підставі ст.129 ГПК України покладаються на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.129, 252, 269, 270, 273, 275, 277, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
                       
                                                  П О С Т А Н О В И В :
                 1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/3630/19 задовольнити. 
                 2.Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/3630/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
           3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медінжиніринг» (03055, м.Київ, проспект Перемоги, буд. 30, кв. 102; ідентифікаційний код 21539772) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» (04073, м.Київ, вул. Кирилівська, буд. 154; ідентифікаційний код 38358377) заборгованість у розмірі 138    902 (сто тридцять вісім дев`ятсот два) долари США, витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 54    984,36 грн (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири гривні тридцять шість копійок), витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 84    476,54 грн (вісімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят шість гривень п`ятдесят чотири копійки).
4.Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
5.Матеріали справи №910/3630/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст судового рішення складено 20.01.2020.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                В.В. Куксов