Справа № 127/2017/19
Провадження № 22-ц/801/173/2020
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року	Справа № 127/2017/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,
за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б. І., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, акціонерне товариство «Банк «Фінанси і Кредит» про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Сичук М. М. в приміщенні суду в м. Вінниця, - 
в с т а н о в и в :

У січні 2019 року Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, акціонерне товариство «Банк «Фінанси і Кредит» (далі – АТ «Банк «Фінанси і Кредит») про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 28 - 07-И/27, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, повернення, платності кредитні ресурси у розмірі 196770,00 грн. з оплатою по відсотковій ставці 14,5% річних. 
Пунктами 3.1, 3.2 кредитного договору передбачено, що видача кредитних ресурсів за кредитним договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з банком, а позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 26 листопада 2027 року, погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язався щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами, згідно графіка зниження розміру заборгованості. 
Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитним ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 14,5% процентів річних, нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок, а позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, згідно графіка зниження розміру заборгованості, у строк до 10 числа кожного місяця сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення, зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2., 3.4, 4.3., 4.4., 4.6.,4.7.,4.8 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених кредитним договором. 
Пунктом 3.4. кредитного договору передбачено, що у випадку здійснення позичальником несвоєчасного або не в повному обсязі зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або не сплати процентів і комісійної винагороди відповідно до пунктів 3.2, 4.3, 4.4, Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойку.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 листопада 2007 року між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_5 передає в заставу ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» квартиру АДРЕСА_1 . 
Окрім того, 28 листопада 2007 року між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 і ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 28-07-П1/27 та між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 і ОСОБА_5 було укладено договори поруки № 28-07-П2/27, за умовами яких поручителі зобов`язуються перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. 
11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та АТ Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо) вказаних у додатках до цього договору. Згідно з пунктом 2.1 договору відступлення п. 1.2. договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. 
Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Отже, починаючи з 17 вересня 2015 року установа набула усі права вимоги за кредитним договором укладеного між банком та ОСОБА_1 . 
Також, згідно договору відступлення права вимоги установа набула право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором. Про здійснення такого відступлення позичальника було проінформовано ОСОБА_1 повідомленням № 7093/11/2 від 12 жовтня 2015 року, яке отримано позичальником 26 жовтня 2015 року.
В порушення умов кредитного договору та норм матеріального права, ОСОБА_1 платежі відповідно до графіку зниження розміру заборгованості, викладеного в Додатку № 1 до кредитного договору, не здійснюються, чим порушуються пункти 3.2, 4.2, 4.3 кредитного договору та права позивача, як нового кредитора, на підставі договору про відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року.
Через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 23 листопада 2018 року складає 289280,62 грн., з яких: по сумі основного боргу - 167410,93 грн., прострочені відсотки за користування кредитом 78487,82 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів 26812,33 грн., інфляційні втрати - 16569,54 грн. 
Виходячи з наведеного, Державна іпотечна установа просила стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором № 28-07-И/27 від 28 листопада 2007 року, яка складає 289280,62 грн., з яких: по сумі основного боргу - 167410,93 грн., прострочені відсотки за користування кредитом 78487,82 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів 26812,33 грн., інфляційні втрати - 16569,54 грн. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_1 весь час належним чином виконувалися зобов`язання за кредитним договором перед первинним кредитором АТ «Банк «Фінанси та кредит», а останній не виконав умов пункту 3.4.2 договору про відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, тому вимога щодо стягнення заборгованості є неправомірною.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державною іпотечною установою подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що 22 жовтня 2015 року позивачем на адресу ОСОБА_1 було відправлено повідомлення № 7093/11/2 від 12 жовтня 2015 року про те, що з 17 вересня 2015 року Державна іпотечна установа є єдиним кредитором, відповідно до умов кредитного договору та договору про відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року та повідомлено про необхідність утриматися від оплати будь-яких коштів в погашення боргу за основним зобов`язанням на рахунки ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Зазначене повідомлення отримано ОСОБА_1 26 жовтня 2015 року. 
Однак, позичальник після отримання повідомлення від позивача продовжував виконувати зобов`язання за кредитним договором банку, тобто, неналежному кредитору. 
За схожих обставин у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 757/46709/16-ц (провадження № 61-8253св18) зроблено висновок по застосуванню статті 527 ЦК України та вказано, що кредитору дозволяється не приймати самостійно виконання зобов`язання у разі його переадресування, під яким розуміється уповноваження кредитором іншої особи на прийняття виконання від боржника, якщо така можливість передбачена договором, актом цивільного законодавства або ж випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Уповноважена кредитором особа приймає виконання (тобто вчиняє фактичні дії, зокрема щодо прийняття майна) без заміни кредитора, і всі правові наслідки настають для кредитора. Під уповноваженою особою слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження від кредитора на прийняття виконання обов`язку боржником або іншою особою. Такі повноваження можуть бути визначені, зокрема: у договорі між кредитором уповноваженою особою; у договорі між боржником та кредитором; кредитором у виданій ним довіреності.
При цьому, відповідно до пункту 3.4.2 договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, укладеного між ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою, сторони домовились про те, що у разі отримання грошових коштів від боржника в рахунок виконання зобов`язання за договорами, перелік яких зазначений у додатках до цього договору, після набрання чинності пунктом 1.2. цього договору, перерахувати такі грошові кошти на рахунок нового кредитора № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України», код банку (МФО) 300465, ЄДРПОУ 33304730 протягом трьох робочих днів з дня отримання таких коштів. Однак, ПАТ «Банк Фінанси та кредит» всупереч вищевказаній умові договору відступлення вказаних дій не вчинив.
Отже, ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» не може розумітися уповноваженою особою Державної іпотечної установи в контексті статті 527 ЦК України. Аналогічна правова позиція, викладена також в постанові ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 534/1809/16-ц.
Також, помилковим є посилання суду першої інстанції в рішенні, як на підставу відмови в задоволенні позову на ту обставину, що остаточні розрахунки між АТ «Банк «Фінанси і Кредит» та Державною іпотечною установою відповідно до Мирової угоди, затвердженою ухвалою Господарського суду м .Києва від 20 січня 2016 року по справі № 910/21864/15, не проведено. Мирова угода стосується лише прав і обов`язків сторін та не регулює відносини між АТ «Банк «Фінанси і Кредит» та Державною іпотечною установою, жодним чином не впливає на права і обов`язки  ОСОБА_1 , зокрема на обов`язок сплачувати платежі на рахунок нового кредитора. Перехід права вимоги за кредитним договором та договором поруки врегульовано договором відступлення права вимоги. Вказаною мировою угодою лише підтверджено правомірність факту набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Банк «Фінанси і Кредит».
Суд першої інстанції також залишив поза увагою те, що відповідно до правової позиції, викладено в постанові ВС від 14 березня 2018 року у справі № 125/2360/16-ц, невнесення інформації до державного реєстру іпотек про зміну іпотекодержателя не змінює обсягу його прав, а державна реєстрація іпотек здійснюється з метою реалізації переважного права іпотекодержателя. Відсутність відомостей про зміну іпотекодержателя не тягне за собою недійсність права вимоги та не може свідчити про те, що договір про відступлення права вимоги є неукладеним.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
У судовому засіданні представник Державної іпотечної установи адвокат Громадюк О.Р. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Представники відповідачів: адвокат Вансович О.А., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , та адвокат Маланчук С.А., який представляє інтереси ОСОБА_2 , у задоволенні апеляційної скарги просили відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Судова повістка повернулась з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
Судом першої інстанції вставнолено наступні обставини.
28 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 28 - 07-И/27, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, повернення, платності кредитні ресурси у розмірі 196770,00 грн. з оплатою по відсотковій ставці 14,5% річних. 
Пунктами 3.1, 3.2 кредитного договору передбачено, що видача кредитних ресурсів за кредитним договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з банком, а позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 26 листопада 2027 року, погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язався щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами, згідно графіка зниження розміру заборгованості. 
Пунктом 3.4. кредитного договору передбачено, що у випадку здійснення позичальником несвоєчасного або не в повному обсязі зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або не сплати процентів і комісійної винагороди відповідно до пунктів 3.2, 4.3, 4.4, Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойку.
Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитним ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 14,5% процентів річних, нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок, а позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, згідно графіка зниження розміру заборгованості, у строк до 10 числа кожного місяця сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення, зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2., 3.4, 4.3., 4.4., 4.6.,4.7.,4.8 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених кредитним договором. 
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 листопада 2007 року між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_5 передає в заставу ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» квартиру АДРЕСА_1 . 
Окрім того, 28 листопада 2007 року між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 і ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 28-07-П1/27 та між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 і ОСОБА_5 було укладено договори поруки № 28-07-П2/27, за умовами яких поручителі зобов`язуються перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. 
11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та АТ Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо) вказаних у додатках до цього договору. Згідно з пунктом 2.1 договору відступлення п. 1.2. договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. 
Відповідно до пункту 3.4.2 Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року первісний кредитор зобов`язаний у разі отриманих грошових коштів від боржника в рахунок виконання зобов`язання за договорами, перелік яких зазначений у додатках до цього Договору, після набрання чинності пунктом 1.2. цього Договору, перерахувати такі грошові кошти на рахунок Нового кредитора № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України», код банку (МФО) 300465, ЄДРПОУ 33304730 протягом трьох робочих днів з дня отримання таких коштів.
Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Отже, починаючи з 17 вересня 2015 року установа набула усі права вимоги за кредитним договором укладеного між банком та ОСОБА_1 . 
Також, згідно договору відступлення права вимоги установа набула право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором. Про здійснення такого відступлення позичальника було проінформовано ОСОБА_1 повідомленням № 7093/11/2 від 12 жовтня 2015 року, яке отримано позичальником 26 жовтня 2015 року.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20 січня 2016 року по справі № 910/21864/15 затверджено мирову угоду між Державною іпотечною установою та АТ «Банк «Фінанси і Кредит» .
Пунктом 3 Мирової угоди встановлено: «До моменту затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб результатів інвентаризаціі майна банку та формування ліквідаційної маси ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та у випадку отримання платежів па виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення. Позивач та Відповідач домовились вести реєстри таких отриманих платежів.»
Пунктом 4 цієї ж Угоди вказано, що «Кожного першого числа відповідного місяця, починаючи із 01 січня 2016 року, Сторони домовились здійснювати звіряння платежів зазначених у п. 3 цієї Мирової угоди, які відбулись за поточний місяць. Окрім того, кожна із Сторін спору зобов`язана надавати іншій Стороні реєстр таких платежів на першу вимогу іншої сторони у строк не пізніше З (трьох) робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги однієї з Сторін цієї Мирової угоди. В разі необхідності Відповідач за домовленістю з Позивачем може частково передавати оригінали договорів та інших необхідних документів щодо позичальників за кредитними договорами зазначеними у додатках до Договору відступлення.»
Пунктом 8 цієї ж Угоди вказано, що «Разом із проведенням оцінки зазначеної у п. 7 цієї Мирової угоди Сторони укладають остаточний акт звіряння заборгованості, яким також визначають загальну суму платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, що були здійснені на банківські рахунки Позивача та Відповідача в період з 18 вересня 2015 року (включно) по дату такого звіряння. При цьому, при складанні такого акту Позивач зменшує заборгованість Відповідача перед ним на суму отриманих таких платежів за зазначений вище період, а Відповідач, в строк, зазначений в даному акті, зобов`язаний перерахувати на банківський рахунок Позивача, визначений у Кредитному договорі, загальну суму платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, отриманих Відповідачем та відображену в акті, зазначеному у цьому пункті Мирової угоди.»
14 квітня 2016 року на адресу ОСОБА_1 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було направлено лист із нагадуванням про необхідність перестрахування предмету іпотеки на користь банку.
Установлено, що ОСОБА_1 щомісячно здійснює обов`язкові платежі на рахунки АТ «Банк «Фінанси і кредит». За період з 01 вересня 2015 року по 16 липня 2019 року позичальником на виконання умов кредитного договору було сплачено 117500,00 грн. що підтверджується копіями квитанцій про сплату. 
Відповідно до виписки AT «Банк «Фінанси і Кредит» по особовому рахунку позичальника  ОСОБА_1  за період з 28 листопада 2007 року по 12 серпня 2019 року, по рахунку № НОМЕР_2 /22331279487601 станом на 16 липня 2019 року, залишок заборгованості за основною сумою кредиту становить 138380,07 грн. Залишок заборгованості в розмірі 138380,07 грн. відповідач Графіку зниження розміру заборгованості, згідно Додатку №1 до кредитного договору № 28-07-И/27.
Заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 23 листопада 2018 року складає 289280,62 грн., з яких: по сумі основного боргу - 167410,93 грн., прострочені відсотки за користування кредитом 78487,82 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів 26812,33 грн., інфляційні втрати - 16569,54 грн. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1 весь час належним чином виконувалися зобов`язання за кредитним договором перед первинним кредитором АТ «Банк «Фінанси та кредит», а останній не виконав умов пункту 3.4.2 договору про відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, тому вимога щодо стягнення заборгованості є неправомірною.
Висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ґрунтується на обставинах справи та нормах матеріального права, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції з огляду на наступне. 
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
11 лютого 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (первісний кредитор) та Державною іпотечною установою (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В. За змістом пункту 1.2 зазначеного договору первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув усі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього договору, зокрема за Кредитним договором, Договором іпотеки, Договором поруки. 
Згідно з пунктом 2.1 договору відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року №17/4-В пункт 1.2 цього договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних.
Постановою Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.
Таким чином, починаючи з 17 вересня 2015 року Державна іпотечна установа набула всі права вимоги за Кредитним договором.
Зазначене узгоджується з практикою суду касаційної інстанції (див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2019 року у справі № 301/1283/17, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 серпня 2019 року у справі № 334/10744/14-ц).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За схожих обставин у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 757/46709/16-ц (провадження № 61-8253св18) зроблено висновок по застосуванню статті 527 ЦК України та вказано, що кредитору дозволяється не приймати самостійно виконання зобов`язання у разі його переадресування, під яким розуміється уповноваження кредитором іншої особи на прийняття виконання від боржника, якщо така можливість передбачена договором, актом цивільного законодавства або ж випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Уповноважена кредитором особа приймає виконання (тобто вчиняє фактичні дії, зокрема щодо прийняття майна) без заміни кредитора, і всі правові наслідки настають для кредитора. Під уповноваженою особою слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження від кредитора на прийняття виконання обов`язку боржником або іншою особою. Такі повноваження можуть бути визначені, зокрема: у договорі між кредитором уповноваженою особою; у договорі між боржником та кредитором; кредитором у виданій ним довіреності.
У пункті 3.4.2. договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою сторони домовилися про те, що у разі отримання грошових коштів від боржників в рахунок виконання зобов`язань за договорами, перелік яких зазначено у додатках до цього договору, після набрання чинності пунктом 1.2. цього договору, перерахувати такі грошові кошти на рахунок нового кредитора № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України» протягом трьох робочих днів з дня отримання таких коштів.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20 січня 2016 року по справі № 910/21864/15 затверджено мирову угоду між Державною іпотечною установою та АТ «Банк «Фінанси і Кредит» .
Пунктом 3 Мирової угоди встановлено: «До моменту затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб результатів інвентаризаціі майна банку та формування ліквідаційної маси ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та у випадку отримання платежів па виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення. Позивач та Відповідач домовились вести реєстри таких отриманих платежів.»
Пунктом 4 цієї ж Угоди вказано, що «Кожного першого числа відповідного місяця, починаючи із 01 січня 2016 року, Сторони домовились здійснювати звіряння платежів зазначених у п. 3 цієї Мирової угоди, які відбулись за поточний місяць. Окрім того, кожна із Сторін спору зобов`язана надавати іншій Стороні реєстр таких платежів на першу вимогу іншої сторони у строк не пізніше З (трьох) робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги однієї з Сторін цієї Мирової угоди. В разі необхідності Відповідач за домовленістю з Позивачем може частково передавати оригінали договорів та інших необхідних документів щодо позичальників за кредитними договорами зазначеними у додатках до Договору відступлення.»
Пунктом 8 цієї ж Угоди вказано, що «Разом із проведенням оцінки зазначеної у п. 7 цієї Мирової угоди Сторони укладають остаточний акт звіряння заборгованості, яким також визначають загальну суму платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, що були здійснені на банківські рахунки Позивача та Відповідача в період з 18 вересня 2015 року (включно) по дату такого звіряння. При цьому, при складанні такого акту Позивач зменшує заборгованість Відповідача перед ним на суму отриманих таких платежів за зазначений вище період, а Відповідач, в строк, зазначений в даному акті, зобов`язаний перерахувати на банківський рахунок Позивача, визначений у Кредитному договорі, загальну суму платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, отриманих Відповідачем та відображену в акті, зазначеному у цьому пункті Мирової угоди.»
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Разом з тим стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспорені або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду з позовом за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що  ОСОБА_1 виконувалися умови кредитного договору та щомісячно здійснювалось погашення заборгованості за кредитом на рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит», однак АТ «Банк «Фінанси та Кредит» всупереч пункту 3.4.2. договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року не перераховував кошти, які надходили від ОСОБА_1 на рахунок нового кредитора Державної іпотечної установи.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що  ОСОБА_1 належним чином виконувалися зобов`язання за кредитним договором, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.
Аргументи апеляційної скарги про те, що ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» не може розумітися уповноваженою особою Державної іпотечної установи в контексті статті 527 ЦК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки аналіз пункту 3.4.2. договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, а також ухвала Господарського суду м. Києва від 20 січня 2016 рокусвідчить про те, що ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» може розумітися уповноваженою особою Державної іпотечної установи в контексті статті 527 ЦК України.
Така позиція узгоджується також з практикою суду касаційної інстанції (див. постанова ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2019 року у справі № 369/600/16-ц, постанова ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 757/46709/16-ц), адже саме банк не виконав зобов`язання по перерахуванню Державній іпотечній установі грошових коштів, які вносила ОСОБА_1 по погашенню кредитної заборгованості.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. 
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 30 січня 2020 року.