Справа № 307/1310/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

03 лютого 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Кондор Р.Ю., Мацунич М.В..
з участю секретаря: Микуляк Є.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «Приват Банк» на рішення Тячівського районного суду від 24 червня 2019 року у справі 307/1310/18 (Головуючий Чопик В.В.), - 

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2019 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04 лютого 2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 4 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за даним договором та угодою виконав повністю, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленого Договором. Відповідач порушив умови договору, свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.03.2018 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 64 704,55 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Тячівського районного суду від 24 червня 2019 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду АТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд не визначився з початком її перебігу, не встановив обставини щодо обов`язку відповідачем погашення кредиту у повному розмірі, не пізніше останнього місяця, указаного на платіжній картці, неможливо визначити початок перебігу позовної давності, передбачений ст.. 253 ЦК України, та його переривання, а від вирішення питання про сплив позовної давності до основної вимоги залежить і вирішення питання про сплив такої і до додаткових вимог. Судом не було враховано, що відповідачем було здійснено платіж 07.02.2016 року у розмірі 998 грн., що перервало строк позовної давності та розпочало новий до 07.02.2019 року.
Заслухавши пояснення представника АТ КБ «Приват Банк» - Дурдинець Р.Ю., яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать розписки про вручення їм поштового відправлення і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у її відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
При постановленні рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» суд першої інстанції із посиланням на вимоги ст. ст. 251, 252, 253, 256, 257, 261 ст. 267 ч. 3 ЦК України зазначав що останній платіж відповідачем був здійснений 08.07.2014 року у розмірі 100 грн., а представник позивача звернувся до суду 08.05.2018 року і будь яких дій, які б свідчили про переривання позовної давності до вимоги позивачем вжито не було, підстав до поновлення пропущеного строку позивач не навів, а тому банк звернувся до суду з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. При цьому суд констатував, що останній платіж відповідачем був здійснений 07.02.2016 року у розмірі 998,00 грн., а поповнення з картки або рахунку в терміналі самообслуговування здійснено 07.02.2016 року сторонньою особою за відповідним номером і номер телефону, що визначений у виписці не співпадає з номером телефону належним ОСОБА_1 , який визначено в кредитному договорі а тому вказану операцію проведено іншою особою, а не відповідачем.
Із даним висновком суду судова колегія не може погодитися із наступних підстав.
При зверненні у суд із позовом ПАТ КБ «Приват Банк» була подана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приват Банку», яка 04.02.2013 року підписана ОСОБА_1 (а.с.7). Відповідно до цієї заяви відповідач погодився, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомлена з договором про надання банківських послуг згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua, а також зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг та регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на вказаному сайті. Також зазначено, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання послуги накопичення Копілка (а.с.7).
Таким чином, вказаною заявою доводиться факт звернення відповідача до банку за отримання банківських послуг.
До позовної заяви позивачем додані Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», та «Універсальна GOLD» (а.с.8) та додані Умови та Правила надання банківських послуг.
Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 31.03.2018 року складає 64 704,55 грн., з яких: 2 537,77 грн. - заборгованість за кредитом; 55 307,42 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 302,00 грн. - заборгованість за пеню та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3 057,36 грн. - штраф (процентна складова).
Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. міст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. ст. 633, 634 ЦК України Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати, зокрема, надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема банківське обслуговування); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ринку, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.
Частиною 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У разі складання кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві, крім інформації щодо послуги, які просить надати клієнт, повинно міститись також розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу (залежно від виду платіжної картки), і така інформація повинна також міститися у Пам`ятці клієнта або Довідці про умови кредитування.
З Анкети-заяви, підписаної відповідачем 04.02.2013 року, неможливо встановити на отримання яких саме банківських послуг було волевиявлення ОСОБА_1 і така не містить відомостей, які б вказували на прохання відповідача отримати саме кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитом та порядок розрахунків щомісячного платежу; підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки.
До позовної заяви не додано Довідку про умови кредитування (як це передбачено Умовами і Правилами надання банківських послуг), які підписані відповідачем.
Приєднані до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також відповідачем не підписані та містять інформацію щодо чотирьох кредитних карт «Універсальна» по кожній з яких встановлено різні базові ставки та пеня. Неможливо встановити тип карти, отриманої відповідачем, і з розрахунку заборгованості, наданого позивачем.
За таких обставин, без надання підтверджень, про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними картами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, нгадані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Зважаючи на встановлені обставини, надана позивачем Анкета-заява сама по собі не є належним і достатнім доказом укладення кредитного договору, і такий договір не містить жодних істотних умов, необхідних для договорів кредиту та жодних умов, за якими сторони досягли згоди - суми кредиту (кредитного ліміту), строків повернення кредиту, відсоткової ставки та форми сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Суд першої інстанції не звернув увагу на вищевказане і дійшов помилкового висновку щодо порушення позивачем строку позовної давності, а тому рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у відповідності до п. 1.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким у позові АТ КБ «Приват Банк» слід відмовити у зв`язку із ненаданням достатніх доказів на підтвердження укладення кредитного договору.
Разом з тим, за доведеності факту користування коштами позивача, банк не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом у порядку ст.. 1212 ЦК України - за повернення майна, набутого без достатньої правової підстави.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. ст. 207, 526, 626, 628, 633, 634, 1049, 1056 ЦК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу АТ КБ «Приват Банк» задовольнити частково.
Рішення Тячівського районного суду від 24 червня 2019 року скасувати.
У позові АТ КБ «Приват Банк» відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено - 13 лютого 2020 року..

Головуючий:        (підпис)
Судді:                            (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського 
апеляційного суду Г.Г. Собослой