УХВАЛА

27 лютого 2020 року 
Київ

справа №465/1669/16-а
адміністративне провадження №К/9901/4409/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Тацій Л.В.,
суддів: Рибачука А.І.,  Стеценка С.Г., 

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 08  листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року по справі № 465/1669/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
Постановою Франківського районного суду міста Львова від 27 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 - задоволено.
Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова оскаржувало вказану постанову в апеляційному порядку, проте ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова було повернуто апелянту на підставі частини 3 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Додатковою постановою Франківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2017 року по справі № 465/1669/16-а, задоволено заяву ОСОБА_1 .
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова провести обчислення ОСОБА_1 пенсії за останні 24  календарні місяці роботи відповідно до статті 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (в редакції Закону України від 05  жовтня 1995 року № 358/95/ВР) та Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-III) з 17 лютого 2016 року, тобто з дати звернення, виходячи з розміру 90 відсотків від суми щомісячного заробітку без обмежень.
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова забезпечити виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугою років відповідно до статті 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991  року № 1789-XII (в редакції Закону України від 05 жовтня 1995 року №  358/95/ВР) та Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-III) з 17 лютого 2016  року, тобто з дати звернення ОСОБА_1 за такою.
За результатами апеляційного оскарження цієї додаткової постанови ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року апеляційну скаргу Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України міста Львова (правонаступника Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова) залишено без задоволення, а додаткову постанову Франківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2017 року у справі № 465/1669/16-а - без змін.
У жовтні 2017 року Залізничне об`єднане управління Пенсійного фонду України міста Львова звернулося до Франківського районного суду міста Львова із заявою про роз`яснення вищевказаної додаткової постанови цього суду від 21 лютого 2017 року.
Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 08 листопада 2017 року вказану заяву Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України міста Львова про роз`яснення судового рішення - задоволено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 08 листопада 2017 року про роз`яснення судового рішення по справі №  465/1669/16-а - без змін.
Вважаючи судові рішення такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач подав касаційну скаргу відповідно до статті 327 КАС України, яку зареєстровано у Верховному Суді 17 лютого 2020 року.
За правилами частини 1 статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши матеріали касаційної скарги та зміст ухвалених у цій справі судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Частиною 3 статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини 2 цієї ж статті у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини 1 статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Такими ухвалами в силу пунктів 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини 1 статті 294 КАС України є ухвали щодо: повернення заяви позивачеві (заявникові); відмови у відкритті провадження у справі; залишення позову (заяви) без розгляду; закриття провадження у справі; відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.
Вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, а тому право на касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про роз`яснення судового рішення, після її перегляду судом апеляційної інстанції, чинним КАС України не передбачено.
Виходячи зі змісту наведеної процесуальної норми та положень статті 294 КАС України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про роз`яснення судового рішення не є ухвалою суду, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 248, 294, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, - 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 08 листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року по справі № 465/1669/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.
Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          Тацій Л.В.
Суддя                                                                                                              Рибачук А.І.
Суддя                                                                                                              Стеценко С.Г.