ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/220/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/7974/18 Категорія:  	Пироженко В.Д.	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       06 лютого 2020 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Новікова О.М.
за участю секретаря Матюха В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Пироженко В.Д., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, повний текст рішення складений 06 грудня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до договору позики від 05 жовтня 2015 року він надав в позику ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 504 000 гривень для придбання автотранспортного засобу зі строком повернення 01 січня 2017 року. 
Факт отримання вказаних коштів підтверджується також наданою розпискою. 
У встановлений у договорі термін та станом на день звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 борг не повернув.
Враховуючи, що на час укладення договору та одержання грошових коштів відповідач ОСОБА_1 знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_5 , позивач вважає, що остання є солідарним боржником за борговим зобов`язанням, що виникло на підставі вказаного договору. 
З наведених підстав позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики від 05 жовтня 2015 року у сумі 504 000 гривень по 252 000 гривень з кожного та стягнути судовий збір.
У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, свої вимоги обґрунтувала тим, що про договір позики укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 їй не було відомо і якщо навіть такий договір існував то він укладався не в інтересах сім`ї. В період її шлюбу з ОСОБА_1 ними було куплено три квартири, дві з яких до розірвання шлюбу вони подарували своїм дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Також ними було куплено два автомобілі. Після розірвання шлюбу, в Соснівському районному суді м. Черкаси розглядалася справа за її позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ. 
Рішення по даній справі вступило в законну силу, при цьому ОСОБА_1 при розгляді даної справи не повідомляв суд про існування договору позики між ним та ОСОБА_2 , хоча у нього була можливість подати зустрічний позов про визнання боргу спільним майном подружжя. 
Більш того, при розгляді вказаної справи в якості свідка було допитано ОСОБА_2 , який зазначив, що він допомагав їм матеріально, але про договір позики не говорив нічого. 
Вважає, що таким способом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішили її позбавити єдиного майна, а саме 1/2 частини квартири по АДРЕСА_1 , а тому підробили розписку та намагаються зробити її боржником, щоб за борги передати ОСОБА_2 частину вказаної квартири. 
Доказом цього є те, що перед зверненням ОСОБА_2 до суду із вказаним первісним позовом, ОСОБА_1 , який володів 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 подарував належну йому частку своїй матері ОСОБА_8 . 
Також вважає, що оспорюваний нею договір є фіктивним, тобто таким, що не є спрямованим на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. 
З наведених підстав просила визнати недійсним договір позики, датований 05 жовтня 2015 року, в якому позикодавцем значиться ОСОБА_2 , а позичальником ОСОБА_1 , сума позики зазначена 504 000 гривень та визнати недійсною розписку про отримання позики від 05 жовтня 2015 року, згідно якої позичальник ОСОБА_1 отримав кошти в сумі 504 000 гривень.
Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 5 листопада 2018 року первісний позов та зустрічний об`єднано в одне провадження.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси первісний позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 504 000 гривень та понесені судові витрати в сумі 2520 гривень, а всього 506 520 гривень. 
Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним залишено без задоволення.
Задовольняючи частково позовні вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що в договорі позики від 05 жовтня 2015 року не міститься відомостей про те, що даний договір укладений в інтересах сім`ї, не міститься жодних умов щодо відповідальності ОСОБА_3 як поручителя та остання не надавала письмову згоду на укладення спірного договору позики, не надано і доказів того, що отримані кошти були витрачені в інтересах сімї, а тому відсутні підстави для задоволення заявлених вимог позивача в частині стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_3 боргу за договором позики.
Відмовляючи у задоволені зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела фіктивності оскаржуваного нею договору позики, оскільки жодного переконливого доказу з цього приводу в ході розгляду справи надано не було, крім того вона взагалі не зазначена як сторона правочину.
Не погоджуючись з  рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповно з`ясовані обставини справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення частково скасувати та ухвалити в частині стягнення боргу за договором позики від 05 жовтня 2015 року нове рішення, яким задовольнити повністю позов ОСОБА_2 та стягнути на його користь борг з ОСОБА_1 та ОСОБА_9 . Решту частину рішення залишити без змін. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що в період укладення договору позики, він та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 06 липня 2017 року. За отримані від позики кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали автомобіль KIA SPORTAGE 2015 року, при цьому під час судового засідання ОСОБА_4 не було спростовано придбання вказаного автомобіля за час перебування в зареєстрованому шлюбі, остання не надала і не могла надати докази наявності та джерела походження інших грошових коштів для придбання відповідачами автомобіля для власного, спільного використання. Отже суд допустився сумніву, що після продажу автомобіля, ОСОБА_1 грошові кошти були спрямовані на користь сім`ї та зробив з цього приводу помилковий висновок, адже ОСОБА_1 не мав можливості надати документальні підтвердження того, що кошти від продажу автомобіля використовувалися на користь сім`ї, а саме оплату комунальних послуг, придбання продуктів та одягу, навчання, лікування, та на ремонт квартири дочки, хоча це аргументовано пояснював під час судового розгляду. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_9 заперечила проти задоволення поданої апеляційної скарги. Вважає, що сам факт перебування у шлюбі ОСОБА_9 з ОСОБА_1 не є доказом того, що борг взятий ОСОБА_1 в період шлюбу є зобов`язанням ОСОБА_9 щодо його сплати, ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих ним у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї, а також не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що ОСОБА_3 була стороною у договорі позики. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
       Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений договір позики, за умовами якого позикодавець передає позичальнику 504 000 гривень, які позичальник зобов`язаний повернути до 01 січня 2017 року (а.с.3).
       Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
       Із розписки від 05 жовтня 2015 року вбачається, що на виконання укладеного договору відповідач ОСОБА_1 отримав 504 000 гривень.
       Вказані докази підтверджують укладення між сторонами договору позики та передання передбачених ним грошей.
       Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)(ч.1 ст.530 ЦК України).
       Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.  
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
       Отже надана розписка є тим документом, що підтверджує виникнення у сторін правовідносин за договором позики.
       У зазначений в договорі строк ОСОБА_1 , отримані в якості позики кошти в розмірі 504 000 гривень не повернув, чим порушив умови договору. 
       Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, про визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сімі`ї (ч. 4 ст.65 СК України).
       Згідно з частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 
       Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).
       Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача.
       До вказаного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 454/3381/14-ц. 
       В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 15 березня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Соснівськорго районного суду м.Черкаси від 6 липня 2017 року.(а.с.45)
Договір позики між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено 05 жовтня 2015 року, тобто під час перебування відповідачів у шлюбі. Згідно вказаного договору позики позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти на придбання автомобіля (а.с. 3).
Однак доказів того, що саме зазначені кошти були використані в інтересах сімї не надано.
Більше того, рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання спільним майном подружжя та його поділ, встановлено, що автомобілі , в тому числі KIA SPORTAGE 2015 року набуте за спільні кошти подружжя, також оцінено критично покази ОСОБА_2 про надання своїх коштів на придбання майна.
Окрім цього автомобіль марки KIA SPORTAGE 2015 року випуску, який визнаний спільним майном подружжя, ОСОБА_1 продав своїй матері ОСОБА_8 , що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №7141/2917/333065 від 15 лютого 2017 року (а.с. 48).
Такі обставини спростовують доводи апелянта, про те, що за отримані від позики кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали автомобіль KIA SPORTAGE 2015 року.        
       Отже лише факт перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не є доказом того, що отримані ОСОБА_1 у борг кошти згідно договору позики у період шлюбу є і зобов`язаннями ОСОБА_9 щодо його сплати. 
       Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
       Суд першої інстанції встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих ОСОБА_1 у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї, дійшов правильного висновку про безпідставність заявлених вимог до ОСОБА_3 . 
До апеляційної скарги апелянтом приєднано докази у справі, а саме: копію рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2018 року по справі №712/9722/17; копію Акту передачі-приймання автомобіля №214127-Y04492 від 06 жовтня 2015 року до Договору №214127- Y04492 купівлі-продажу автомобіля від 05 жовтня 2015 року; копію пенсійного посвідчення, рецепт до окулярів для ОСОБА_6 ; копію умовного зарахування ОСОБА_7 на навчання в Університеті Польщі; копію договору дарування квартири від 07 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрованого за №1052; копії товарних чеків та накладної відносно будівельних матеріалів; копії рахунків –підтвердження від 21 березня 2017 року №500617; №500618,№500620.
Суд не приймає вказані докази оскільки відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апелянтом не надано доказів неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року в справі №761/33202/16-ц.
       З огляду на викладене суд не вбачає підстав для зміни чи скасування правильного та справедливого рішення суду першої інстанції. 
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд –

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3  про стягнення боргу, зустрічним позовом  ОСОБА_4  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови виготовлений 6 лютого 2020 року.  

        Судді